У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року суддя Юрївського районного суду Дніпропетровської області Гайдар І.О., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та фермерського господарства «Зоря» про звернення стягнення на заставне майно шляхом визнання права власності на це майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та ФГ «Зоря» про звернення стягнення на заставне майно шляхом визнання права власності на це майно.

Ухвалою від 02 червня 2015 року позовна заява залишена без руху та встановлений строк для усунення недоліків.

02 червня 2015 року позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони голові ФГ «Зоря» ОСОБА_2 вчинення дій щодо зміни або припинення договорів оренди земельних ділянок, укладених між ФГ «Зоря» та особами власниками земельних ділянок, вказаних в договорі застави майна (майнових прав) від 28.01.2013 р., посвідченого Юрївською держнотконторою за реєстр. № 18, без погодження з заставоутримувачем ОСОБА_1

Ознайомившись з матеріалами справи, вважаю, що заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Структурне розташування норм, якими врегульовано процесуальний порядок розгляду судом заяв про забезпечення позову, в главі 3 ЦПК України «Провадження у справі до судового розгляду», дозволяє зробити висновок, що такі дії суд має право вчиняти лише після вирішення питання про відкриття провадження у справі, крім випадків забезпечення позову до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності.

Такої правової позиції притримується Верховний суд України, який в пункті 1 постанови від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснив, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За правилами ч. 8 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Оскільки провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та фермерського господарства «Зоря» про звернення стягнення на заставне майно шляхом визнання права власності на це майно станом на 02 червня 2015 року не відкрито, відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України заяву про забезпечення позову належить повернути заявнику.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210, 293 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 та фермерського господарства «Зоря» про звернення стягнення на заставне майно шляхом визнання права власності на це майно повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Юрївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: І.О.Гайдар