Справа № 395/1110/15-ц Провадження № 2/395/379/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Забуранного Р.А.

при секретарі Таран С.М.

за участю позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином ,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, вказавши, що 23 липня 2012 року, близько 17 години 30 хвилин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з надуманих мотивів, з метою безпідставної помсти, прибули до її домоволодіння на вул. Першотравнева, 60 м. Новомиргорода, де у присутності її близьких родичів та сусідів умисно спричинили їй тілесні ушкодження.

За даним фактом досудовим слідством було розпочато кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000110 від 31.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

По даному кримінальному провадженню вона була визнана потерпілою та нею був заявлений цивільний позов.

Так як ОСОБА_2 та ОСОБА_4 намагаються уникнути відповідальності з і свої умисні протиправні дії, умисно затягували час, досудове слідство та судовий розгляд у кримінальному провадженню тривав більше трьох років.

31.07.2015 р ухвалою Новомиргородського районного суду обвинувачених ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, було звільнено від кримінальної відповідальності по обвинуваченню їх у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, у звязку із закінченням строків давності.

Внаслідок злочинних дій відповідачів їй було заподіяно матеріальну шкоду.

На протязі 22 днів упродовж із 23.07. по 13.08.2012 років вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в РТМО « Новомиргородське», а потім в Кіровоградській обласній лікарні. Внаслідок нанесених їй відповідачами тілесних ушкоджень загострились її хронічні хвороби.

Знаходячись на стаціонарному лікуванні, вона для свого лікування придбала ліків та оплатила інші поточні витрати, прямо повязані з лікуванням, на загальну суму 5 500 гривень, що підтверджується наданими нею раніше на підтвердження фіскальними чеками, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 0000110 від 31.12.2012 року.

Також злочинними діями відповідачів їй заподіяно моральну шкоду, яка проявилась в тому, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спричинили їй нестерпний біль, вирвали частину волосся з голови, унаслідок чого вона тривалий час відчувала дискомфорт та соромилась перебувати серед людей. Унаслідок побиття вона пережила страх за своє життя і шок від пережитого не покидає її до цього часу. Від тривалого упродовж 22 днів перебування у лікарні, у неї порушились нормальні життєві звязки через неспроможність продовження активного способу життя. Знаходячись у лікарні вона змушена була по іншому організовувати своє життя та найважливіше була позбавлена можливості приділяти увагу дитині та чоловікові.

Особливо негативно вплинула на її психічний стан та обставина, що після умисного нанесення їй тілесних ушкоджень у неї на обличчі, шиї та руках були великі гематоми та садна, унаслідок чого у неї були постійні негативні емоції в естетичному плані.

Посилаючись на норми чинного законодавства просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь 5500 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позивач в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися. Про місце та час розгляду у справі були повідомлені у встановленому законом порядку. До суду направили письмові заяви з проханням про розгляд справи без їх участі та письмові заперечення у відповідності до яких позову не визнали та просили суд відмовити у його задоволенні, застосувавши строки позовної давності.

Вислухавши вищевказані пояснення та дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову за такими обставинами.

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду - ст. 22 ЦК України).

в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди (Ухвала Верховного Суду України (судова колегія з цивільних справ) від 21.12.2005 року).

Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2015 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звільненні від кримінальної відповідальності по обвинуваченню їх у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України у звязку з закінченням строків давності та відповідно закрито кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000110 від 31.12.2012 року щодо вищевказаних осіб. Відповідно цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - залишено без розгляду.

Як вбачається зі змісту вказаної ухвали суду було встановлено, що кримінальне провадження щодо відповідачів було закрито у звязку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення 23 липня 2012 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Згідно з ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули відповідні строки.

За роз'ясненням п.1 постанови пленуму Верховного суду України №12 від 20.02.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює закриття кримінальних справ», звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави (її компетентних органів) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. Водночас звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі застосування строків давності не може свідчити про невчинення особою злочину, звинуваченою у ньому. З огляду на це особа, яка вважає себе невинуватою у вчиненні злочину або вина якої у вчиненні злочину не доведена, вправі вимагати не застосування строків давності, а постановлення виправдувального вироку або постановлення ухвали про відсутність події та складу злочину в діях такої особи. Лише такі процесуальні рішення носять реабілітуючий характер та звільняють особу від усіх звинувачень у вчиненні протиправного карного діяння.

У цьому висновку суд має застосувати положення частини 4 статті 61 ЦПК України, за яким вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини вчинення злочину ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у всіх його складових та кваліфікуючих елементах, в тому числі у питаннях вини, протиправності дій, причинного зв'язку між діями особи та настанням шкоди інтересам потерпілої особи, розміру та обґрунтування шкоди вважаються встановленими зазначеною ухвалою суду від 31 липня 2015 року в усіх складових та обставинах пред'явленого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звинувачення.

Вказаною ухвалою суду вважаються встановленими обставини скоєного відповідачами злочину, вчиненого відносно позивача. Під час проведення досудового розслідування вказаної кримінальної справи органами досудового слідства та судом ОСОБА_1 визнано потерпілою стороною внаслідок злочинних дій відповідачів.

Отже, аналіз матеріалів зазначеного кримінального провадження, в тому числі зміст письмового клопотання відповідачів про закриття кримінального провадження у звязку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності у судовому засіданні з клопотанням про застосування до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України, свідчить про визнання відповідачами факту вчинення ними вказаного злочину, вини та факту заподіяння своїми діями позивачу матеріальної та моральної шкоди, що входить до складу цього злочину.

Таким чином, твердження відповідачів, викладені у їх письмових запереченнях, що єдиним доказом скоєння ними відносно позивача повинен бути вирок, який набрав законної сили, суд не бере до уваги.

Аналіз вищевказаної ухвали суду від 31 липня 2015 року приводить суд до безсумнівного висновку про доведеність неправомірної поведінки відповідачів щодо позивача, наявність шкоди для позивача у звязку з неправомірною поведінкою відповідачів (отримані тілесні ушкодження та витрати на лікування від отриманих тілесних ушкоджень), факт наявності причинного звязку між неправомірними діями відповідачів по відношенню до позивача, а саме подія, яка мала місце 23 липня 2012 року, наявність вини відповідачів за завдану шкоду.

У звязку з неправомірними діями відповідачів щодо ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні з 23.07.2012 року по 02.08.2012 року в травматологічному відділенні РТМО «Новомиргородське» та у період з 01.08.2012 року по 13.08.2012 року в Кіровоградській обласній лікарні та відповідно несла матеріальні витрати повязані з лікуванням на загальну суму 5500 гривень, що підтверджується Епікризом за № 15167, листками лікарських призначень під час лікування в РТМО «Новомиргородське» та Кіровоградській обласній лікарні, чеками аптек, саме за період лікування, довідкою районного територіального обєднання «Новомиргородське» за вих. № 1219-11 від 15.10.2015 року, довідкою Кіровоградської обласної лікарні за вих.№ 7299/15 від 20.10.2015 року у відповідності до яких зазначено кількість та найменування медикаментів, які приймалися позивачем у період лікування та зазначенням у довідці Кіровоградської обласної лікарні, що ОСОБА_1 проходила курс лікування як наслідок від отриманих напередодні тілесних ушкоджень, довідкою Новомиргородської філії центральної районної аптеки № 35 ПАТ «Ліки Кіровоградщини» у відповідності до якої зазначено перелік препаратів, їх кількість та вартість станом на серпень 2012 року.

Суд, критично ставиться до доводів відповідачів, викладених у їх письмових запереченнях на позов щодо проходження курсу лікування ОСОБА_1 у звязку з своїми хронічними захворюваннями, оскільки як вбачається з вищезазначеної довідки Кіровоградської обласної лікарні за вих. № 7299/15 від 20.10.2015 року ОСОБА_1 проходила курс лікування як наслідок від отриманих напередодні тілесних ушкоджень та нею надані до суду вищевказані належні та допустимі докази проходження лікування та відповідно понесення витрат.

Виходячи з вищезазначених положень законодавства та наявних в матеріалах справи вищевказаних письмових доказів, суд вважає позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів на її користь матеріальної шкоди в розмірі 5500 гривень обґрунтованою, правомірною та доведеною, а тому суд вважає за необхідне задовольнити її в повному обсязі.

Вирішуючи питання про позов у справі в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує, що у відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 (із змінами і доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова) оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

У судовому засіданні безсумнівно встановлено, що внаслідок винних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачці по справі було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в тому, що вона вимушена переживати емоційний стрес, негативні емоції в естетичному плані, відчувати моральні переживання та порушення нормальних життєвих звязків, повязаних із необхідністю проходити курс лікування, тривалих емоційних переживань, вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого повсякденного життя, перебуваючи в закладах охорони здоровя ОСОБА_1 змушена була по іншому організовувати своє життя та була позбавлена можливості приділяти належну увагу своїм близьким.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат, стану здоров'я ОСОБА_1, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та вважає за необхідне стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди - 2 000 гривень.

Такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає фактичним обставинам справи та тяжкості заподіяних потерпілій моральних травм.

В процесу судового розгляду у справі відповідача направили до суду письмову заяву у відповідності до якої просили суд застосувати наслідки пропущення строків позовної даності, оскільки з моменту порушення її прав пройшло більше ніж три роки.

У відповідності до ч. 2 ст. 265 ЦК України, якщо суд залишив без розгляду позов, предявлений у кримінальному провадженні, час від дня предявлення позову до набранням законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження щодо відповідачів позивачем у ході кримінального провадження було подано позов 05 листопада 2013 року (Т. 2 а.с. 107 кримінального провадження).

Згідно вищевказаної ухвали суду від 31 липня 2015 року, у відповідності до якої були звільненні від кримінальної відповідальності відповідачі дату вчинення інкримінованого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України зазначено 23 липня 2012 року та у відповідності до неї цивільний позов ОСОБА_1 до відповідачів залишено без розгляду.

Вказана ухвала суду вступила в законну силу 07 серпня 2015 року.

Таким чином, строк з 05 листопада 2013 року по 07 серпня 2015 року у відповідності до вищевказаної норми закону не зараховується до позовної давності.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності, оскільки з урахуванням вищевказаних обставин позивачкою строку позовної давності звернення до суду порушено не було, оскільки з даним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 28 серпня 2015 року.

За таких обставин суд прийшов до безсумнівного висновку про необхідність часткового задоволення позову та вважає за необхідне стягнути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 5500 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, всього стягнути 7 500 гривень.

Керуючись ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 44, 49 КК України, ст. ст. 3, 11, 56, 59, 60, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 5500 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, всього стягнути 7 500 (сім тисяч пятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. А. Забуранний

копія

Справа № 395/1110/15-ц Провадження № 2/395/379/2015

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Забуранного Р.А.

при секретарі Таран С.М.

за участю позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином ,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, вказавши, що 23 липня 2012 року, близько 17 години 30 хвилин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з надуманих мотивів, з метою безпідставної помсти, прибули до її домоволодіння на вул. Першотравнева, 60 м. Новомиргорода, де у присутності її близьких родичів та сусідів умисно спричинили їй тілесні ушкодження.

За даним фактом досудовим слідством було розпочато кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000110 від 31.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

По даному кримінальному провадженню вона була визнана потерпілою та нею був заявлений цивільний позов.

Так як ОСОБА_2 та ОСОБА_4 намагаються уникнути відповідальності з і свої умисні протиправні дії, умисно затягували час, досудове слідство та судовий розгляд у кримінальному провадженню тривав більше трьох років.

31.07.2015 р ухвалою Новомиргородського районного суду обвинувачених ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, було звільнено від кримінальної відповідальності по обвинуваченню їх у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, у звязку із закінченням строків давності.

Внаслідок злочинних дій відповідачів їй було заподіяно матеріальну шкоду.

На протязі 22 днів упродовж із 23.07. по 13.08.2012 років вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в РТМО « Новомиргородське», а потім в Кіровоградській обласній лікарні. Внаслідок нанесених їй відповідачами тілесних ушкоджень загострились її хронічні хвороби.

Знаходячись на стаціонарному лікуванні, вона для свого лікування придбала ліків та оплатила інші поточні витрати, прямо повязані з лікуванням, на загальну суму 5 500 гривень, що підтверджується наданими нею раніше на підтвердження фіскальними чеками, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 0000110 від 31.12.2012 року.

Також злочинними діями відповідачів їй заподіяно моральну шкоду, яка проявилась в тому, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спричинили їй нестерпний біль, вирвали частину волосся з голови, унаслідок чого вона тривалий час відчувала дискомфорт та соромилась перебувати серед людей. Унаслідок побиття вона пережила страх за своє життя і шок від пережитого не покидає її до цього часу. Від тривалого упродовж 22 днів перебування у лікарні, у неї порушились нормальні життєві звязки через неспроможність продовження активного способу життя. Знаходячись у лікарні вона змушена була по іншому організовувати своє життя та найважливіше була позбавлена можливості приділяти увагу дитині та чоловікові.

Особливо негативно вплинула на її психічний стан та обставина, що після умисного нанесення їй тілесних ушкоджень у неї на обличчі, шиї та руках були великі гематоми та садна, унаслідок чого у неї були постійні негативні емоції в естетичному плані.

Посилаючись на норми чинного законодавства просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь 5500 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позивач в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися. Про місце та час розгляду у справі були повідомлені у встановленому законом порядку. До суду направили письмові заяви з проханням про розгляд справи без їх участі та письмові заперечення у відповідності до яких позову не визнали та просили суд відмовити у його задоволенні, застосувавши строки позовної давності.

Вислухавши вищевказані пояснення та дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову за такими обставинами.

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду - ст. 22 ЦК України).

в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди (Ухвала Верховного Суду України (судова колегія з цивільних справ) від 21.12.2005 року).

Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2015 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звільненні від кримінальної відповідальності по обвинуваченню їх у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України у звязку з закінченням строків давності та відповідно закрито кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000110 від 31.12.2012 року щодо вищевказаних осіб. Відповідно цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - залишено без розгляду.

Як вбачається зі змісту вказаної ухвали суду було встановлено, що кримінальне провадження щодо відповідачів було закрито у звязку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення 23 липня 2012 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Згідно з ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули відповідні строки.

За роз'ясненням п.1 постанови пленуму Верховного суду України №12 від 20.02.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює закриття кримінальних справ», звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави (її компетентних органів) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. Водночас звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі застосування строків давності не може свідчити про невчинення особою злочину, звинуваченою у ньому. З огляду на це особа, яка вважає себе невинуватою у вчиненні злочину або вина якої у вчиненні злочину не доведена, вправі вимагати не застосування строків давності, а постановлення виправдувального вироку або постановлення ухвали про відсутність події та складу злочину в діях такої особи. Лише такі процесуальні рішення носять реабілітуючий характер та звільняють особу від усіх звинувачень у вчиненні протиправного карного діяння.

У цьому висновку суд має застосувати положення частини 4 статті 61 ЦПК України, за яким вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини вчинення злочину ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у всіх його складових та кваліфікуючих елементах, в тому числі у питаннях вини, протиправності дій, причинного зв'язку між діями особи та настанням шкоди інтересам потерпілої особи, розміру та обґрунтування шкоди вважаються встановленими зазначеною ухвалою суду від 31 липня 2015 року в усіх складових та обставинах пред'явленого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звинувачення.

Вказаною ухвалою суду вважаються встановленими обставини скоєного відповідачами злочину, вчиненого відносно позивача. Під час проведення досудового розслідування вказаної кримінальної справи органами досудового слідства та судом ОСОБА_1 визнано потерпілою стороною внаслідок злочинних дій відповідачів.

Отже, аналіз матеріалів зазначеного кримінального провадження, в тому числі зміст письмового клопотання відповідачів про закриття кримінального провадження у звязку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності у судовому засіданні з клопотанням про застосування до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України, свідчить про визнання відповідачами факту вчинення ними вказаного злочину, вини та факту заподіяння своїми діями позивачу матеріальної та моральної шкоди, що входить до складу цього злочину.

Таким чином, твердження відповідачів, викладені у їх письмових запереченнях, що єдиним доказом скоєння ними відносно позивача повинен бути вирок, який набрав законної сили, суд не бере до уваги.

Аналіз вищевказаної ухвали суду від 31 липня 2015 року приводить суд до безсумнівного висновку про доведеність неправомірної поведінки відповідачів щодо позивача, наявність шкоди для позивача у звязку з неправомірною поведінкою відповідачів (отримані тілесні ушкодження та витрати на лікування від отриманих тілесних ушкоджень), факт наявності причинного звязку між неправомірними діями відповідачів по відношенню до позивача, а саме подія, яка мала місце 23 липня 2012 року, наявність вини відповідачів за завдану шкоду.

У звязку з неправомірними діями відповідачів щодо ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні з 23.07.2012 року по 02.08.2012 року в травматологічному відділенні РТМО «Новомиргородське» та у період з 01.08.2012 року по 13.08.2012 року в Кіровоградській обласній лікарні та відповідно несла матеріальні витрати повязані з лікуванням на загальну суму 5500 гривень, що підтверджується Епікризом за № 15167, листками лікарських призначень під час лікування в РТМО «Новомиргородське» та Кіровоградській обласній лікарні, чеками аптек, саме за період лікування, довідкою районного територіального обєднання «Новомиргородське» за вих. № 1219-11 від 15.10.2015 року, довідкою Кіровоградської обласної лікарні за вих.№ 7299/15 від 20.10.2015 року у відповідності до яких зазначено кількість та найменування медикаментів, які приймалися позивачем у період лікування та зазначенням у довідці Кіровоградської обласної лікарні, що ОСОБА_1 проходила курс лікування як наслідок від отриманих напередодні тілесних ушкоджень, довідкою Новомиргородської філії центральної районної аптеки № 35 ПАТ «Ліки Кіровоградщини» у відповідності до якої зазначено перелік препаратів, їх кількість та вартість станом на серпень 2012 року.

Суд, критично ставиться до доводів відповідачів, викладених у їх письмових запереченнях на позов щодо проходження курсу лікування ОСОБА_1 у звязку з своїми хронічними захворюваннями, оскільки як вбачається з вищезазначеної довідки Кіровоградської обласної лікарні за вих. № 7299/15 від 20.10.2015 року ОСОБА_1 проходила курс лікування як наслідок від отриманих напередодні тілесних ушкоджень та нею надані до суду вищевказані належні та допустимі докази проходження лікування та відповідно понесення витрат.

Виходячи з вищезазначених положень законодавства та наявних в матеріалах справи вищевказаних письмових доказів, суд вважає позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів на її користь матеріальної шкоди в розмірі 5500 гривень обґрунтованою, правомірною та доведеною, а тому суд вважає за необхідне задовольнити її в повному обсязі.

Вирішуючи питання про позов у справі в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує, що у відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 (із змінами і доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова) оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

У судовому засіданні безсумнівно встановлено, що внаслідок винних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачці по справі було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в тому, що вона вимушена переживати емоційний стрес, негативні емоції в естетичному плані, відчувати моральні переживання та порушення нормальних життєвих звязків, повязаних із необхідністю проходити курс лікування, тривалих емоційних переживань, вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого повсякденного життя, перебуваючи в закладах охорони здоровя ОСОБА_1 змушена була по іншому організовувати своє життя та була позбавлена можливості приділяти належну увагу своїм близьким.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат, стану здоров'я ОСОБА_1, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та вважає за необхідне стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди - 2 000 гривень.

Такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає фактичним обставинам справи та тяжкості заподіяних потерпілій моральних травм.

В процесу судового розгляду у справі відповідача направили до суду письмову заяву у відповідності до якої просили суд застосувати наслідки пропущення строків позовної даності, оскільки з моменту порушення її прав пройшло більше ніж три роки.

У відповідності до ч. 2 ст. 265 ЦК України, якщо суд залишив без розгляду позов, предявлений у кримінальному провадженні, час від дня предявлення позову до набранням законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження щодо відповідачів позивачем у ході кримінального провадження було подано позов 05 листопада 2013 року (Т. 2 а.с. 107 кримінального провадження).

Згідно вищевказаної ухвали суду від 31 липня 2015 року, у відповідності до якої були звільненні від кримінальної відповідальності відповідачі дату вчинення інкримінованого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України зазначено 23 липня 2012 року та у відповідності до неї цивільний позов ОСОБА_1 до відповідачів залишено без розгляду.

Вказана ухвала суду вступила в законну силу 07 серпня 2015 року.

Таким чином, строк з 05 листопада 2013 року по 07 серпня 2015 року у відповідності до вищевказаної норми закону не зараховується до позовної давності.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності, оскільки з урахуванням вищевказаних обставин позивачкою строку позовної давності звернення до суду порушено не було, оскільки з даним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 28 серпня 2015 року.

За таких обставин суд прийшов до безсумнівного висновку про необхідність часткового задоволення позову та вважає за необхідне стягнути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 5500 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, всього стягнути 7 500 гривень.

Керуючись ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 44, 49 КК України, ст. ст. 3, 11, 56, 59, 60, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 5500 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, всього стягнути 7 500 (сім тисяч пятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис

з орегиналом згідно

Суддя: Р. А. Забуранний