Справа № 727/6056/15-ц
Провадження № 2/727/1841/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року Шевченківський райсуд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Чебуришкіній Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що між нею та Чернівецьким відділенням АТ «ОСОБА_3 та Кредит», було укладено угоду про банківський строковий вклад (депозит), а саме: договір-заява №300131/146166/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в іноземній валюті від 11 грудня 2014 року. Вкладний рахунок № 2630.2.352881.00 у сумі 2600 доларів США на строк з 11 грудня 2014 року по 11 березня 2015 року.

Відповідно до п.2 договору за час користування коштами вкладу протягом строку дії договору відповідач взяв на себе зобов'язання нарахувати і виплатити їй проценти за ставкою 12,5% річних.

Згідно п.6 договору відповідач після закінчення строку дії договору визначеного у п.1 зобов'язаний повернути їй суму вкладу.

Пунктом 7 договору після закінчення дії договору №300131/146166/3-14 від 11.12.2014 року передбачено, що строк розміщення вкладу визначений у п.1 не може бути продовжений сторонами.

13.03.2015 р. після закінчення дії договору позивачка звернулась з письмовою заявою до відповідача про повернення їй її депозитного вкладу в сумі 2600 доларів США. Однак її заява про повернення коштів не була розглянута та депозитний вклад не повернуто.

04.06.2015 р. вона повторно звернулась до відповідача з письмовою заявою в якій поставила вимогу про повернення їй коштів згідно укладеного договору депозиту однак, відповіді на повторну заяву вона не отримала та кошти до сьогоднішнього дня їй не повернуті.

Крім того вважає, що за весь час невиконання відповідачем своїх зобовязань їй були завдані моральні страждання. Дії банку, що виразилися в незаконній відмові виконувати умови договору, завдали їй душевні страждання і переживання, яких вона зазнала у звязку з протиправними діями відповідача.

А тому просила стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» на її користь заборгованість за договором в сумі 3399,27 доларів США, яка складається з суми вкладу в сумі 2600 доларів США, 3% річних та інфляційних втрат, та 5000 грн. моральної шкоди.

Позивач та її представник в судове засідання не зявились, від представника позивача до суду надійшла заява, в якій він просить розглянути справу в його відсутність, позов підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів оскільки представник позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши письмові докази та матеріали справи суд вважає, що позов є частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що між позивачкою та Чернівецьким відділенням АТ «ОСОБА_3 та Кредит», було укладено угоду про банківський строковий вклад (депозит), а саме: договір-заява №300131/146166/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в іноземній валюті від 11 грудня 2014 року. Вкладний рахунок № 2630.2.352881.00 у сумі 2600 доларів США на строк з 11 грудня 2014 року по 11 березня 2015 року (а.с.6).

Згідно з ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до п. 3.3 Положення «Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», яке затверджено постановою правління Національного банку України за № 516 від 03.12.2003 р., банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Ст. 1058 ч.1 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

13.03.2015 р. після закінчення дії договору позивачка звернулась з письмовою заявою до відповідача про повернення їй її депозитного вкладу в сумі 2600 доларів США. Однак її заява про повернення коштів не була розглянута та депозитний вклад не повернуто (а.с.7).

04.06.2015 р. позивачка повторно звернулась до відповідача з письмовою заявою в якій поставила вимогу про повернення їй коштів згідно укладеного договору депозиту однак відповіді на повторну заяву позивачка не отримала та кошти до сьогоднішнього дня їй не повернуті (а.с.8,9).

Разом з тим, як вбачається зі змісту вищевказаного договору про банківський строковий вклад, укладений між позивачем та ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та кредит», його умовами не передбачено предявлення Банком будь-яких додаткових вимог при поверненні депозитів. Оскільки згідно вимог ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Частиною 5 ст. 1061 Цивільного кодексу України передбачено обовязок Банку щодо виплати вкладникові процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Таким чином, відповідач - ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» своєю відмовою у поверненні банківського вкладу та процентів порушив вимоги ст.ст. 1058, 1060, 1061, 1074 Цивільного кодексу України, які не допускають обмежень прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно ч.5 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії.

Отже, вклад позивача відповідно до зазначеного вище договору, підлягає поверненню у валюті, вказаній в договорі, тобто у доларах США.

За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 2600 доларів США є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, а тому підлягають задоволенню частково.

Таким чином з відповідача - ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» необхідно стягнути на користь позивача суму банківського вкладу за договором-заявою №300131/146166/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» від 11 грудня 2014 року в розмірі 2600 доларів США, що еквівалентно згідно з довідкою Національного банку України на 03.12.2015 р. 61484,02 грн.

Що ж стосується стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат, моральної шкоди, то в цій частині позов не підлягає задоволенню у звязку з наступним.

Згідно з ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що в укладеному сторонами договорі банківського вкладу було встановлено розмір процентів ( зокрема 12,5 % річних ), відповідно підстав для стягнення 3 процентів річних немає.

Також судом встановлено, що договір банківського вкладу укладався в іноземній валюті і відповідно така обставина унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті.

Як передбачено нормами Закону «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Отже підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат немає.

Що ж стосується вимоги позивача щодо сплати 5000 грн. моральної шкоди то суд вважає задоволенню не підлягає, так як відповідно до ст. ст. 614, 1167 ЦК України підставою для стягнення моральної шкоди при порушенні зобов'язання є наявність вини, якщо інше не встановлено договором або законом. На думку суду позивачем не доказано наявність вини відповідача в спричиненні моральної шкоди, крім того, суд приймає до уваги, що сплата моральної шкоди умовами договору не передбачено.

Відповідно до умов депозитного договору, а також п. п. 3, 19 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач є виконавцем обумовлених ним послуг, а позивач споживачем, тому захист прав позивача, як споживача, регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів», та відповідними нормами ЦК України.

Згідно з п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду, а також ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі за позовами до суду щодо захисту їх прав звільняється від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивач при подачі позову до суду, звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судовий збір відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 1058, 1060, 1061, 1074 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» на користь ОСОБА_1 2600 доларів США, що еквівалентно 61484 (шістдесят одній тисячі чотириста вісімдесят чотирьом) грн. 02 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» на користь держави судовий збір в сумі 614,84 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: