Справа № 308/7857/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді - Микуляк П.П.,

при секретарі - Остич Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою мотивуючи її тим, що 20.08.2008 року між ним та ОСОБА_4 було укладено шлюб. У шлюбі у них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначає, що за останні два роки їх відносини з ОСОБА_2 дуже сильно погіршились, між ними постійно виникають тривалі сімейні конфлікти. З кінця квітня 2015 року він проживає окремо від відповідачки у зв`язку з тим, що їх сімейне життя не склалось. Він не має наміру проживати з ОСОБА_7 , оскільки вважає неможливим налагодження їх сімейних стосунків. Однак, у зв`язку з тим, що у них є малолітній син ОСОБА_6 , якому ще не виповнилось 1 рік, шлюб між ним та відповідачкою не може бути розірваним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив суд встановити режим окремого проживання між ним та його дружиною ОСОБА_2 .

Представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

Представник вважає, що встановлення режиму окремого проживання по даній справі буде вкрай негативно впливати на фізичний, моральний та психологічний розвиток малолітніх дітей подружжя, буде позбавляти їх права на майно, яке позивач може отримати, як учасник АТО та/або військовослужбовцю, що суперечить як національному, так і міжнародному законодавству.

Заслухавши пояснення позивача, пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків:

Як вбачається з матеріалів справи, 20 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 ) було укладено шлюб, який зареєстровано у виконкому Соломонівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис за №09.

За час шлюбу у подружжя ОСОБА_8 народилось двоє дітей: донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 11.06.2009 року та серії НОМЕР_2 від 22.05.2015 року, відповідно.

Згідно доводів позивача ОСОБА_1 , викладених у позовній заяві, та його пояснень в судовому засіданні, фактичні шлюбні відносини між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинились, з квітня 2015 року вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Наміру відновити подружні відносини та проживати спільно з відповідачкою ОСОБА_1 не має.

Відповідно до вимог ст.119 СК України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Згідно із вказаною правовою нормою за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.
Статтею 120 СК України визначено, що режим окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.
Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов`язків.
При цьому, припинення режиму окремого проживання може відбутися внаслідок фактичного поновлення шлюбних відносин, а також на підставі рішення суду.
Як встановлено в судовому засіданні, що позивач ОСОБА_1 дійсно живе та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_3 ДПС України №721/158 від 16.06.2015 року. З часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не поновили спільного проживання, тобто між ними відбулася фактична сепарація. Відповідачкою та її представником не надано належних доказів на спростування вказаного факту.
Не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і посилання представника відповідачки, що даний позов є засобом вирішення позивачем спірних майнових питань на майно, яке буде виділено останньому у майбутньому.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до переконання про наявність достатніх підстав для встановлення режиму окремого проживання подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Керуючись ст. ст. 10, 60, 208, 209, 212,-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Встановити режим окремого проживання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Микуляк П.П.