Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 311/4854/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Пушкарьова С.П.
Провадження № 22-ц/778/3599/15 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 28 листопада 2013 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

В обґрунтування позову зазначило, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP22430479 від 14 вересня 2006 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 2389,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав,у зв'язку з чим станом на 14 жовтня 2013 року маг заборгованість - 31223,08 грн., яка складається з наступного:

- 2389,40 грн. - заборгованість за кредитом;

- 10062,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 16808,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. (фіксована частина), 1463,00 грн. (процентна складова).

Просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №DNH4KP22430479 від 14 вересня 2006 року у розмірі 31223,08 грн. та судові витрати у розмірі 312,23 грн.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 28 листопада 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом 31223,08 грн., судовий збір 312,23 грн.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом, відсутність його підпису на Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Василівського районного суду Запорізької області від 28 листопада 2014 року змінено в частині задоволення позову про стягнення пені, штрафу. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пеню в розмірі 4290 грн. 86 коп., штраф (5% від суми заборгованості) в розмірі 862 грн. 16 коп., судовий збір в розмірі 181 грн.05 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 28 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2014 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2014 року скасовано та передано справу на новий розгляд до апеляційного суду Запорізької області.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника банку, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У відповідності до п.4 ст.309 ЦПК України порушення норм матеріального права та процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції, керуючись ст.ст.526,527,530,1054 ЦК України, виходив з того, що між сторонами склалися кредитні правовідносини, ОСОБА_3 не виконує зобов'язання по поверненню кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, а відтак вона підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Суд не прийняв заяву відповідача про застосування позовної давності, мотивуючи тим, що банк звернувся до суду в межах позовної давності, оскільки відповідно до п. 5.5 Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт) установлено позовну давність тривалістю в п'ять років.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Із матеріалів справи вбачається, що 14 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що він ознайомлений і згодний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, а також погодився з тим, що заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між ним і банком кредитно-заставний договір.

За умовами договору ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 2 389 грн. 40 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.09% у місяць на строк 24 місяці по 15.09.2008 р. ( а.с.5).

ОСОБА_3 не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість, про стягнення якої заявлено позов у жовтні 2013 року.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Додержання принципу змагальності у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України ).

Згідно з нормами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57,58 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Частиною першої статті 259 ЦК України) передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

На підтвердження умов надання кредиту ОСОБА_3 банк надав заяву позичальника, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років (а.с. 6-9).

Суд не звернув уваги на те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не містять підпису відповідача і позивачем не надано доказів про ознайомлення відповідача саме із зазначеними Умовами, при тому, що містяться розбіжності в самій назві Умов надання споживчого кредиту. Так, в заяві зазначено, що позичальник ознайомлений з Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, а до матеріалів справи приєднані Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

В заяві, узгодженій позичальником та банком, вказано, що відповідно до п.4.2 Умов при порушенні зобов'язань по погашенню кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 6% в місяць. Проте п.4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) іншого змісту ( а.с. 8 звор.).

У зв'язку із цим такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 14 вересня 2006 року.

Отже, банк не довів, що ОСОБА_3 був ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які містили в собі умову про збільшення позовної давності до 5 років.

У заяві від 14 вересня 2006 року, яка підписана сторонами, домовленості щодо збільшення позовної давності немає.

Будь-які інші документи, які б стосувалися умов кредитування ОСОБА_3, банк не надав.

Виходячи з викладеного, є підстави для висновку про відсутність між сторонами договору про збільшення позовної давності, а відтак необхідно виходити з загальної позовної давності.

Як зазначалося, кінцевий строк повернення кредиту - 15.09.2008 р., у відповідності до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про стягнення усієї заборгованості за договором розпочався 16.09.2008 р. З позовом банк звернувся до суду 21.10.2013 року, отже за межами строку, встановленого ст.257 ЦК України.

На поважність причин пропуску позовної давності банк не посилався та заяву про поновлення строку не подавав.

19.11.2013 року ОСОБА_3 подав заяву про застосування позовної давності (а.с.24-26).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України

Вищевикладені обставини свідчать про наявність підстав для застосування позовної давності.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції на підставі п.4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові за спливом позовної давності.

На підставі ст.88 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір за розгляд справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій, Верховному Суді України у сумі 593,25 грн. ( а.с. 38,83,96).

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 28 листопада 2013 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 593 грн.25 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: