Справа № 361/3652/14-ц Головуючий у І інстанції Пухна О.М.
Провадження № 22-ц/780/1294/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 11.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Поліщука М.А., Кашперської Т.Ц.,

при секретарі: Бобку О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Броварської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Відділ держземагенства у Броварському районі Київської області про визнання права власності на земельну ділянку, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом та державних актів на земельні ділянки недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Броварської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Відділ держземагенства у Броварському районі Київської області про визнання права власності на земельну ділянку, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом та державних актів на земельні ділянки недійсними, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,4567 га, що розташована на території смт. Калита Броварського району Київської області по вулиці І.Франка, 23, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,2500 га, ведення особистого селянського господарства 0,2067 га; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 18 серпня 2011 року Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області на імя ОСОБА_2, зареєстроване в реєстрі за № 3-2553, ОСОБА_4, зареєстроване в реєстрі за № 3-2561, та на імя ОСОБА_3, зареєстроване за № 3-2545; та визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані на підставі свідоцтв про право власності на спадщину за законом.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, на які вона посилалась.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 квітня 2006 року ОСОБА_5 безоплатно передав у власність ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме житловий будинок № 23, що розташований по вулиці Івана Франка в селищі міського типу Калита Броварського району Київської області, позначений на за планом земельної ділянки літера «А-1», житловою площею 38,9 кв.м., загальною площею 78,5 кв.м.. з будівлями та спорудами: сарай - «Б», сарай «Б-1», погріб «В», вбиральня «в», гараж «Г», колодязь «К», огорожа «N» (а.с. 6).

Вказаний будинок належав ОСОБА_5 на підставі дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 02 лютого 2006 року виконкомом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області на підставі рішення від 02 грудня 2005 року за № 131, зареєстрованого в Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер 9737128 від 02 лютого 2006 року, реєстраційний номер 13737558, номер запису 392 в книзі 2.

16 жовтня 2008 року ОСОБА_5 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії 1-ОК № 133272, виданого 17 жовтня 2008 року виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис за № 76.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на все належне спадкодавцеві майно, до складу якого, зокрема, ввійшла земельна ділянка площею 0,4567 гектарів, що розташована на території смт. Калита Броварського району Київської області по вулиці І.Франка, 23, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,2500 га, ведення особистого селянського господарства 0,2067 га, яка належала останньому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії КВ, виданого 04 грудня 1996 року Калитянською селищною радою народних депутатів.

За життя ОСОБА_5 заповіту щодо розпорядження спірною земельною ділянкою не склав.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 1223 ЦК України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Ст. 1258 ЦК України закріплено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено та з копії спадкової справи № 315/2009 щодо майна ОСОБА_5, який помер 16 жовтня 2008 року, вбачається, що 10 квітня 2009 року до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із спільною заявою про прийняття спадщини звернулися діти спадкодавця ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка зареєстрована за № 554 (а.с. 60).

Встановлено, що 18 серпня 2011 року державний нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_6 видала свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/3 частці земельної ділянки площею 0,4567 гектарів, що розташована на території смт. Калита Броварського району Київської області по вулиці І.Франка, 23, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,2500 га, ведення особистого селянського господарства 0,2067 га кожному із спадкоємців, що зареєстровані за № 3-2545, 3-2553, 3-2561.

Відповідно до вимог ст. ст. 1218, 1223, 1268 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Зі змісту ст. 377 ЦК України, в редакції, що діяла на момент укладення договору дарування житлового будинку, вбачається, що при придбанні житлового будинку, будівлі або споруди, що розміщені на ній до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, як у даному випадку, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

При переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди (ст. 130 ЗК України в редакції від 31 березня 2006 року).

Земельна ділянка відповідно до положень Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України в цілому є фактично самостійним обєктом права власності і цивільного обороту, який потребує окремої реєстрації, та підпорядковується правовому режиму, який встановлений Земельним кодексом та іншими актами земельного законодавства. З цього ж виходили й правила ст. 377 ЦК України (в редакції, що діяла на час укладення договору дарування), яка передбачала порядок переходу власності на земельну ділянку у разі придбання житлового будинку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачкою не зазначено розмір земельної ділянки, необхідний для обслуговування її будинку та чи не розташований вказаний будинок на 1/3 частині земельної ділянки, яку саме вона успадкувала після смерті власника земельної ділянки.

Доводи про невідповідність висновків суду обставинам справи безпідставні, так як апелянтом не наведено жодних доказів на підтвердження цього, що не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

Обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: