№ 2-1398/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого: Івашкович І.І.

при секретарі: Гайданка Г.В.

з участю представника: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори, третя особа - Ужгородське районне комунальне підприємство (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про визнання права на спадкування, визнання права власності, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд із даним позовом, вимоги за яким змінив, подавши заяву від 08.12.2014р., якою просив прийняти позовну заяву в новій редакції. Просить встановити факт, що ОСОБА_2 проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини за адресою:АДРЕСА_1; визнати право ОСОБА_2 на спадкування разом із спадкоємцем першої черги -племінником ОСОБА_5; визнати частково в ? частині недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №1с-1008 від 10.08.2007р., видане державним нотаріусом шостої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_3; визнати право ОСОБА_2 на ? частину спадкового майна, а саме: будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1; зобов»язати державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом№1с-1008 від 10.08.2007р., яким встановити, що спадкоємцями майна гр. ОСОБА_4 є: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках.

Вимоги за позовом позивач обґрунтовує, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 жовтня 2008 року. ОСОБА_4 був прописаний у АДРЕСА_2, дана інформація зазначається в свідоцтві про право на спадщину за заповітом. Фактичним же місцем проживання померлого було домоволодіння в АДРЕСА_1, або ж інколи, під час перебування на лікуванні у м. Київ, він проживав у їхнього спільного брата, що мешкає за адресою: АДРЕСА_3

ОСОБА_4 був розлучений і спільного господарства з дружиною не вів, які-небудь відносини з колишньою дружиною після розлучення не підтримував, відтак, і за адресою реєстрації не проживав. Основну частину часу після розлучення він проживав спільно із ОСОБА_2, оскільки домоволодіння в АДРЕСА_1 належало саме йому; вони спільно вели господарство по мірі його можливостей, так як він часто хворів і в основному потребував додаткового догляду. Слабке здоров'я спадкодавця було обумовлено тим, що він постраждав в наслідок Чорнобильської катастрофи, про що є відповідне посвідчення. По результатам обстеження радіологічна медико-соціальна експертна комісія присвоїла померлому брату третю групу інвалідності. Турботи по догляду за ОСОБА_4 лежали на позивачеві, інколи брат їздив для лікування та профілактичного огляду в м. Київ, то в цей час за ним доглядав їх спільний рідний брат, який проживає в Києві.

Оскільки вони проживали постійно разом у домоволодінні батьків, вважає за необхідне також просити суд визнати факт постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 (разом з спадкодавцем.)

В обґрунтування позовних вимог посилається на позиції, викладені у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних cпpaв від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", щодо того, що необгрунтованою є практика місцевих судів щодо визнання поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Позивач стверджує, що тривалий час піклувався про брата, забезпечував всім необхідним для нормального життя, а саме: одягом, взуттям, допомагав грошима на лікування, морально та емоційно підтримував його та надавав йому допомогу, якої той потребував через стан здоров'я (прибирав, прав одяг, готував їжу).

ІНФОРМАЦІЯ_1 його брат помер, перебуваючи на лікуванні у м. Київ.

Посилаючись на ст. 1259 ЦК України, а також з урахуванням позицій, викладених у п.5.2 вищезазначеного листа ВССУ, беручи до уваги те, що він тривалий час доглядав свого хворого брата, позивач просить визнати його як такого, що має право на отримання спадщини за законом на рівні із спадкоємцем першої черги.

Відповідач є сином рідного брата позивача та його племінником, відповідно він являється спадкоємцем першої черги за померлим. Відповідач спадщину у вигляді будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, прийняв. Відтак, вказаний будинок, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, знаходиться у приватній власності його племінника - ОСОБА_3, про що свідчить лист Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 16.06.2014 року.

ОСОБА_3 оформив право власності на будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № іс-1008. Спадкодавцем був його покійний батько та рідний брат ОСОБА_2., який отримав вказаний будинок на підставі заповіту батьків.

Відповідно до ст. ст. 1300,1301 ЦК України обґрунтовує своє право вимоги на внесення зміни до свідоцтва про право на спадщину, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним.

Окрім того посилається на практику ВСС України про необхідність визнання недійсним чи частково недійсним виданого свідоцтва про право на спадщину у разі внесення подальших змін до нього, зазначаючи, що "після оформлення спадкових прав на все майно і одержання свідоцтва про право на спадщину, без визнання цього свідоцтва недійсним при відсутності згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину про внесення змін до нього, оформлення спадкових прав на це майно за іншою особою і видача їй свідоцтва про право на таке майно неможлива (ст.ст.1296, 1297, 1300, 1301 ЦК України.)(ухвалаВССУ від 15.08.2012 року).

Оскільки він протягом тривалого часу проживав з спадкодавцем, опікувався ним та матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, інвалідність та стан здоров»я потребував стороннього догляду та перебував у безпорадному стані, позивач просить визнати, що він має право на спадок у рівних частках з іншими спадкоємцями відповідно до ст. 1267 ЦК України.

Нормою статті 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить Їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними відповідно до статті 357 ЦК України.

У відповідності з статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, Їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Зважаючи на приписи ст.1301 ЦК України, вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом №lC-l0008, видане державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори, є частково недійсним в 1/2 частині, та з огляду на це просить зобов'язати державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом № lC-l0008, якими встановити, що спадкоємцями майна після смерті гр. ОСОБА_4 є: відповідач та позивач в рівних частинах.

Посилаючись на ч. 3 ст. 1268 ЦК України, стверджуючи про те, що він постійно до часу смерті брата проживав з ним в АДРЕСА_1, при цьому морально підтримував брата та допомагав йому матеріально, а після його смерті продовжував весь час проживати в будинку за АДРЕСА_1 та вів домашнє господарство, а отже вважав, що фактично прийняв спадщину, що знаходиться в АДРЕСА_1, оскільки відмови від її прийняття не заявляв відповідно до норми ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Однак, 08.08.2009 року у будинок за АДРЕСА_1, де позивач постійно проживав, з'явилися ОСОБА_6 та їі син - ОСОБА_3, які фактично вигнали його з будинку, змінили дверний замок і заявили, що саме вони є власниками будинку, і він не має права проживати в ньому. Результатом такого неправомірного та аморального поводження із ним стала заява, подана ОСОБА_2 у органи внутрішніх справ.

Відтак, стверджує, що саме з цього часу дізнався про порушення своїх прав та інтересів з боку відповідача.

Надалі він намагався врегулювати конфлікт та відновити його порушені права шляхом усних переговорів, оскільки ОСОБА_4 був і залишається його племінником, відтак, між ними існують родинні стосунки. Але його дії, спрямовані на відновлення порушених прав, залишилися поза увагою відповідача.

Окрім того, зазначає, що 19 серпня 2009 року звертався до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту спадкування на рівні з першою чергою спадкоємців за законом з метою отримання спадщини. 19.02.2010 року по даній справі було прийнято рішення. але дане рішення скасовано на підставі заяви відповідача.

З огляду на наведене, вважає, що строків позовної давності ним не було пропущено.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, подав заперечення на позов.

Стверджує, що позивач ОСОБА_2 неодноразово намагається шляхом махінацій заволодіти часткою його законного майна. Наголошує, що ОСОБА_2 ніколи не доглядав за його батьком, його батько ніколи не проживав разом з ОСОБА_2, жодної доказової бази щодо факту догляду ОСОБА_2 за батьком не існує.

Відповідачем державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори позовні вимоги заперечено. Вважає, що державний нотаріус не є належним відповідачем у даній справі. По суті спору зазначено, що згідно документів, які зберігаються у спадковій справі, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину ОСОБА_4, є його син ОСОБА_3 Позивач не подав у встановлений термін заяву про прийняття спадщини ОСОБА_4 При оформленні свідоцтва про право на спадщину, виданого спадкоємцю ОСОБА_3, дотримано всі вимоги чинного законодавства.

У судовому засіданні позивачем позов підтримано.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

Відповідно до ст. 1258 ЦК право на спадкування за законом спадкоємці одержують почергово. Причому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Статтями 1261-1265 ЦК передбачено п'ять черг спадкоємців за законом.

Закріплене законом правило черговості може бути змінено на підставі ст. 1259 ЦК. Зміна черговості одержання права на спадкування - це встановлення іншого, ніж передбачено законом, порядку закликання до спадкування спадкоємців за законом.

ЦК України передбачено два способи зміни черговості одержання права на спадкування: за домовленістю спадкоємців (договірний) та судовий.

Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Отже, зміна черговості одержання права на спадкування у судовому порядку можлива за наявності таких обставин:

- спадкодавцю надавалася матеріальна або інша допомога з боку спадкоємця;

- така допомога надавалася протягом тривалого часу;

- безпорадний стан самого спадкодавця;

- фізична особа відноситься до кола спадкоємців за законом.

У ч.2 ст. 1259 ЦК України наведено вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовить застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у ст. 1258 ЦК. При цьому факт проживання із спадкодавцем протягом певного часу і відповідна взаємна турбота осіб, які проживають разом, не є підставою для зміни черговості спадкування.

В п. 6 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров'я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо.

Отже, безпорадність особи пов'язана саме зі станом її здоров'я. Якщо ж спадкодавець у зв'язку з невеликим доходом потребував лише матеріальної допомоги та відповідно її отримував від позивача, така обставина не вважатиметься підставою для зміни черговості одержання права на спадкування. Крім того, не може бути застосована ч. 2 ст. 1259 ЦК у тому випадку, коли позивач опікувався, матеріально забезпечував та надавав іншу допомогу спадкодавцеві, який був повнолітньою працездатною особою та об'єктивно не потребував сторонньої допомоги.

Як вбачається із фактичних матеріалів справи та встановлено судом в ході судового розгляду позивач жодним чином не підтвердив існування обставин перебування спадкодавця ОСОБА_4 у безпорадному стані, проживання із спадкодавцем протягом тривалого часу, здійснення догляду за ним, надання матеріальної та іншої допомоги саме у зв»язку з перебуванням у безпорадному стані.

Факт постійного, протягом тривалого часу, проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, також не підтверджено належними та допустимими доказами.

Недоведеність позивачем обставин, з якими законодавчо пов»язано настання підстав для зміни черговості права спадкування відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України, виключає наявність правових підстав для задоволення заявлених ним позовних вимог.

В задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.10,11,214,215ЦПК України, ст.1259 ч.2 ЦК України, суд,-

РІШИВ:

У позові ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1, визнання права ОСОБА_2 на спадкування разом із спадкоємцем першої черги - ОСОБА_5 за померлим братом ОСОБА_4, визнання частково в ? частині недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_3, визнання права власності за ОСОБА_2 на ? частину спадкового майна- будинку АДРЕСА_1 та зобов»язання державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори внести зміни до свідоцтва про право на спадщину - відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Івашкович І.І.