АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач-Чобіток А.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від13 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4,ОСОБА_5,треті особи:ОСОБА_6,Комунальне підприємство «Житлово-комунальна організація 110 Голосіївського району»,орган опіки і піклування Голосіївської районної у м. Києві адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и л а:

В грудні 2014 року позивач пред»явив вказаний позов до відповідачів та зазначав, що є власником особового рахунку квартири АДРЕСА_1. В квартирі зареєстровані його донька ОСОБА_2 та її повнолітні діти - син ОСОБА_5, донька ОСОБА_6 та неповнолітній син ОСОБА_4.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 після одруження залишила вказану квартиру, приблизно з 1991 року проживала в квартирі його батьків за адресою:АДРЕСА_2 постійно разом з дітьми, а згодом набула право власності на частину цієї квартири після смерті дідуся ОСОБА_7,позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою з підстав, передбачених ст.107 ЖК України.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від13 серпня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що отримавши у спадщину після смерті дідуся частину кв.АДРЕСА_2а вона не обрала її своїм постійним місцем проживання разом з дітьми, які по суті до спадщини не мають ніякого відношення. Їх тимчасове проживання у цій квартирі обумовлено стосунками, які склалися у неї із позивачем через його поведінку в спірній квартирі, застосування ним фізичної сили, словесних образ та інших умисних дій фізичного і психологічного спрямування до своєї дружини її матері, а також до неї та сестри ОСОБА_8,:вчинення перешкод в користуванні квартирою,приведення квартири в антисанітарний стан, що змусило її тимчасово залишити спірну квартиру та проживати з дідусем та бабусею в їх квартирі.

ОСОБА_5 рішення суду не оскаржувалося в апеляційному порядку.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб,що з»явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено,що спірна квартира АДРЕСА_1. була отримана на підставі обмінного ордеру НОМЕР_1 виданого 25.02.1982 року виконкомом Московської районної ради народних депутатів позивачу на сім»ю з чотирьох осіб:він, його дружина ОСОБА_9, донька ОСОБА_8 та донька ОСОБА_2, зараз ОСОБА_2.

На час пред»явлення даного позову в спірній квартирі зареєстровані позивач,який є власником особового рахунку, його донька ОСОБА_2 та її повнолітні діти ОСОБА_5, ОСОБА_6 та неповнолітній син ОСОБА_4.

Відповідно до ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім»ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім»я, то договір найму жилого приміщення не розривається,в член сім»ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, суд встановив і виходив з того, що ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми сином ОСОБА_5 та доньчкою ОСОБА_6 в 1989 році вибула зі спірної квартири на постійне проживання в квартиру АДРЕСА_2, де на той час проживали її дідусь та бабуся - батьки позивача, а в 2003 році у неї народився син ОСОБА_4,який також постійно проживав у даній квартирі. При цьому судом враховано, що за заповітом дідуся ОСОБА_7 після його смерті ОСОБА_2 отримала у спадщину Ѕ частину квартири АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого їй 29.03.2012 року Другою Київською державною нотаріальною конторою. Крім того відповідно до договору купівлі-продажу від 30.09.2014 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком, ОСОБА_2 та її бабуся ОСОБА_12 продали належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_2 та відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.10.2014 року,посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М., ОСОБА_2 придбала земельну ділянку розташовану за адресою:АДРЕСА_3,на якій розташований садовий будинок АДРЕСА_3 і який належить на праві власності ОСОБА_2,в якому вона з жовтня 2014 року постійно проживає зі своїм сином ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_12.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанцій відповідними обставинам справи та вимогам закону, який регулює правовідносини, які виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 вказаних висновків суду не спростовують.

Так з матеріалів справи вбачається, що відповідачі фактично не заперечували вказаних вище обставин, якими суд обґрунтував своє рішення та погоджувалися з тим, що з 1989 року проживали в квартирі АДРЕСА_2,а після народження з 2003 року в цій квартирі проживав неповнолітній ОСОБА_4.При цьому ОСОБА_2 проживала у вказаній квартирі до жовтня 2014 року , тобто майже 25 років, відповідач ОСОБА_5 проживав до 2009 року, тобто майже 20 років, а після одруження став проживати в смт. Баришівка Київськоїобласті зі своєю дружиною у приватному будинку по АДРЕСА_4.

З вказаного часу до вересня 2014 року в цій квартирі проживала і донька ОСОБА_2 ОСОБА_6,але у вересні 2014 року вона вселилася в спірну квартиру і до неї позов не заявлено.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на поважність причини не проживання в спірній квартирі, а саме :

створення відповідачем умов неможливості проживати разом з ним в спірній квартирі,оскільки ні в суді першої інстанції,ні в суді апеляційної інстанції з боку відповідачів доказів на підтвердження цих посилань не надано.

Проживаючи з 1989 року в квартирі АДРЕСА_2 ні ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей,ні ОСОБА_5 з часу досягнення повноліття, не ставили питання щодо усунення перешкод в користуванні спірною квартирою та вселення до неї.

Доводи апеляційної скарги щодо тимчасового не проживання в спірній квартирі через догляд за бабусею ОСОБА_12 та в зв»язку з цим необхідністю проживання разом з нею в квартирі АДРЕСА_2 також не знайшли підтвердження в судовому засіданні.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що отримання нею у спадщину Ѕ частини в квартирі АДРЕСА_2 не може бути підставою для позбавлення її дітей права користування спірною квартирою.

Дійсно ні ОСОБА_5,ні ОСОБА_4 не набули права власності на квартиру АДРЕСА_2,в якій проживали постійно з матір»ю. Проте, з моменту заселення в квартиру разом з матір»ю будучи неповнолітнім ОСОБА_5, а ОСОБА_4 з моменту народження постійно проживали в цій квартирі, в зв»язку з чим втратили право користування спірною квартирою.

Надані ОСОБА_2 квитанції про внесення нею квартплати за останні два роки за спірну квартиру за тих обставин,що вона з 1989 року постійно проживала разом зі своїми дітьми в квартирі АДРЕСА_2 не можуть рахуватися доказами щодо збереження за відповідачами права користування спірною квартирою.

Та обставина, що ОСОБА_2 постійно проживала зі своїми дітьми ОСОБА_5,ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з весни 1989 року за адресою:АДРЕСА_2, підтверджується також її заявою від 15.09.2006 року скерованою нею до ЖЕО 110, в якій вона просить не нараховувати на неї та дітей оплату за гаряче та холодне водопостачання водовідведення гарячої води ,електропостачання за адресою спірної квартири,мотивуючи своє прохання проживанням в квартирі АДРЕСА_2, яка обладнана лічильниками.

Не впливають на правильність рішення суду посилання апелянта на антисанітарний стан спірної квартири з вини позивача, що унеможливлювало їх проживання, оскільки вона не була позбавлена можливості провести ремонт в спірній квартирі при бажанні вселитись до квартири та проживати в ній.

За таких обставин ОСОБА_2, діючи в своїх інтересах та в інтересах своїх дітей,обрала постійним місцем проживання квартиру АДРЕСА_2 і сплачуючи періодично платежі по квартплаті за спірну квартиру переслідувала мету збереження лише своєї реєстрації та реєстрації дітей в спірній квартирі.

Як зазначалось вище садовий будинок АДРЕСА_3, який належить ОСОБА_2 на праві власності, є двоповерховим, загальною площею 43,4 кв. м житловою площею 23,6 кв.м..

Відповідно до довідки об»єднання садових товариств масиву Дарницького району м. Києва «Сади-Нижні -2» ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_4 з жовтня 2014 року проживають у вказаному будинку.

Зазначений садовий будинок зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власність ОСОБА_2 та на нього виданий технічний паспорт.

Будь яких даних щодо непридатності будинку для проживання неповнолітнього ОСОБА_4 не встановлено, в зв»язку з чим колегія суддів не вбачає порушення житлових прав неповнолітнього ОСОБА_4 рішенням суду постановленим по даній справі.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від13 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -