Справа № 307/2053/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Павліченка С.В.,

суддів: Куцина М.М., Собослой Г.Г.,

при секретарі - Шимон М.В., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Тячівського районного суду від 14 липня 2015 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом мотивуючи його тим, що у відповідності до кредитного договору № МКLWAK04520152 від 24.10.2006 р., ОСОБА_1 наданий кредит у сумі 15717 доларів США з терміном повернення до 24.10.2013 р. Відповідач зобов'язання по кредитному договору не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Станом на 27.05.2015 р. за ним рахується заборгованість у сумі 27155,20 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 7013,53 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 6694,07 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 154 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 13293,60 доларів США.

Заочним рішенням Тячівського районного суду від 14 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» вісімнадцять тисяч вісімсот шістдесят один долар США 60 центів США та три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені з 13293,60 дол. США до 5000 дол. США, та ухвалення в цій частині нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги по пені в розмірі 13293,60 дол. США, в іншій частині рішення залишити без змін.

Належно повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися і про причини неявки не повідомили, тому справа розглянута у їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції при розгляді даної справи були встановлені наступні обставини.

24.10.2006 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МКLWAK04520152, згідно якого відповідачу були надані кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 15717 доларів США на строк до 24.10.2013 року зі сплатою за користування кредитом 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак взяті на себе зобов'язання погашати кредит та сплачувати нараховані відсотки ОСОБА_1 не виконав. Згідно розрахунку заборгованості за договором станом на 27.05.2015 р. відповідач допустив заборгованість у сумі 27155.20 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 7013,53 доларів, заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 6694,07 доларів та заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 154 доларів. Крім того, за змістом п. 4.1. кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. У зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язань, у відповідності до вказаного пункту кредитного договору, відповідачу нарахована пеня у сумі 13293,60 доларів.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовільняючи частково позов, суд першої інстанції послався на те, що згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Взявши до уваги, що інтереси банку достатньо захищені процентною ставкою, а пеня майже в два рази перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту, однією з причини заборгованості відповідача є загальнодержавна фінансова криза та істотне підвищення курсу долара по відношенню до гривні, що є загальновідомим фактом, а також враховуючи що позивач звернувся до суду через значний строк після виникнення у нього права на таке звернення, чим створив умови для збільшення розміру пені, відсутність доказів, що несплатою кредиту банку завдано суттєвої шкоди, суд першої інстанції зробив висновок, що визначений позивачем розмір пені за невиконання відповідачем зобов'язань за договором у сумі 13293,60 доларів США слід зменшити до 5000 доларів США.

Зважаючи на таке тлумачення норми закону, суд дійшов висновку, що загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором повинен становити 18861,60 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту у сумі 7013,53 доларів, заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 6694,07 долари, заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 154 долари та пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 5000 доларів, яку з нього слід стягнути на користь банку.

Колегія суддів вважає, що даний висновок суду першої інстанції є помилковим.

Із урахуванням положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу та норм ст. 303 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд не робить висновків щодо судового рішення по суті в частині, яка не оскаржується, та бере до уваги відповідні пов'язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду скарги.

Зменшуючи розмір пені, суд першої інстанції дійшов висновку про невідповідність розміру пред'явленої до стягнення пені, який значно перевищує розмір завданих збитків, вимогам щодо об'єктивності, справедливості та розумності. Утім, понесені банком збитки становлять 13861,60 доларів США, а неустойка становить 13293,60 доларів США, тобто така не перевищує розмір збитків.

За приписами ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ч. 3); якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ч. 1); розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ст. 551 ч. 3).

Неустойка є засобом забезпечення зобов'язання та засобом цивільно-правової відповідальності за його порушення, відповідно до своєї правової природи неустойка не може розглядатися як засіб збагачення. Кредитор пред'явив вимогу про стягнення пені за вимогою про стягнення неустойки (ст. 259 ч. 1, ст. 264 ч.ч. 1, 3 ЦК України), право кредитора вимагати стягнення пені не заперечується як таке.

Пред'явлена до стягнення пеня не перевищує збитки кредитора, що у вигляді неповерненої частини кредиту, заборгованих відсотків та комісії визначені ним у сумі 13861,60 доларів США. Частина 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 4 статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, відповідна правова позиція, що є обов'язковою для застосування (ст. 214 ч. 2, ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України), висловлена у Постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 у справі № 6-100цс14.

Отже, суд першої інстанції без подання для цього відповідної заяви відповідачем (боржником) не мав підстав для вирішення питання про зменшення розміру пені. Водночас, суд першої інстанції, зменшуючи розмір пені більш ніж у два рази, не врахував обставин, що є істотними для визначення розміру цивільно-правової відповідальності позичальника у вигляді неустойки за порушення зобов'язання. Так, позичальник повернув банку лише близько половини суми одержаного кредиту, а сплата коштів на погашення боргу за кредитом та за процентами припинилася в кінці 2008 р., чим порушив права кредитора та істотно звузив можливості для реального стягнення боргу, що є значним.

За цих обставин, доводи апелянта про порушення його прав таким зменшенням розміру неустойки заслуговують на увагу. На переконання колегії суддів, розмір неустойки у спірних відносинах має бути визначений з урахуванням положень ст. 3 ч. 1 п. 6 ЦК України та виходячи з принципів розумності, справедливості, співмірності з характером порушення зобов'язання боржником і розміром збитків кредитора, тому пеню слід визначити в розмірі згідно розрахунку заборгованості за укладеним договором, такий розмір неустойки є достатнім для ефективного захисту майнових прав кредитора, для запобігання їх порушенню з боку боржника та для впливу на останнього.

Банк пред'явив позов про стягнення боргу в іноземній валюті, в якій суд стягнув кошти. Здійснюючи своє право на захист і розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України), позивач рішення суду в іншій, окрім визначення розміру пені, частині не оскаржував. З огляду на викладене, розмір пені, яку належить стягнути з відповідача та загальний розмір заборгованості, яка підлягає стягненню, слід визначити в гривнях за курсом 21,42 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.05.2015 року.

Оскільки рішення суду не оскаржується відповідачем, а правове становище позивача не може бути погіршене внаслідок розгляду його ж апеляційної скарги, апеляційний суд не дає оцінки обставинам справи щодо елементів інших платежів, пред'явлених до стягнення, зокрема, щодо визначення елементів іншого виду неустойки (штрафу) у відповідній валюті та визначення бази для нарахування процентної складової штрафу у контексті правил одночасного застосування різних видів неустойки.

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, заочне рішення суду першої інстанції, що в оскарженій частині не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, змінити, стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 13293,60 доларів США, що становить 284748,90 грн., відповідно збільшити загальний розмір стягнутого до 27155,20 доларів США, що становить 581664,38 грн., а в решті рішення суду щодо стягнутого боргу залишити без змін. Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до ухваленого рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Тячівського районного суду від 14 липня 2015 року у частині стягнення пені та визначення загального розміру стягнутих коштів змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню в розмірі 284748,90 грн. і збільшити загальний розмір стягнутих коштів до 581664,38 грн., у решті рішення суду щодо стягнутого боргу залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 4019,40 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: