ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1698/15-ц
Провадження № 2/362/1366/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

при секретарі - Даниленко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Васильківська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю,-

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду, в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2, із позовом до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_2 в смт. Глеваха, Васильківського району Київської області, зменшивши вимоги якого, просила виділити у користування неповнолітньої ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житлову кімнату площею 12,4 кв.м.,; у користування ОСОБА_3, її чоловіка ОСОБА_4, сина ОСОБА_5 - житлову кімнату площею 17,5 кв.м. разом з балконом площею 0,7 кв.м., залишити в загальному користуванні кухню площею 6,9 кв.м.; вбиральню площею 1,0 кв.м.; ванну кімнату площею 2,6 кв.м.; коридор площею 7,1 кв.м. та кладову площею 0,4 кв.м.

Вказуючи на те, що на підставі договору дарування її неповнолітній доньці належить ? частина спірного нерухомого майна, власницею іншої ? частини якого є відповідачка у справі. Окрім того, в квартирі зареєстровані чоловік відповідачки ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5, які також користуються спірним майном.

Оскільки протягом останніх років між відповідачкою та позивачкою виникають постійні суперечки щодо перебування та користування квартирою, ОСОБА_3 постійно намагається вигнати їх, а також наявні суперечки з приводу оплати житлово-комунальних послуг, позивачка просить суд позов задовольнити.

Позивачка та її представник в судовому засіданні зменшенні позовні вимоги підтримали з викладених у позові підстав.

Відповідач заявлених вимог не визнала, вказуючи на відсутність з її та третіх осіб боку перешкод у користуванні квартирою як позивачці так і її малолітній доньці, яка є її онукою. Крім того, враховуючи кількість зареєстрованих осіб та розмір житлової площі квартири, яка є двокімнатною, вважає неможливим задоволення вимог позивачки та проживання в одній із кімнат трьох повнолітніх осіб різної статті, зазначаючи, що ОСОБА_4 є її другим чоловіком, а ОСОБА_5 є сином від першого шлюбу, тобто останні не є родичами, що, на її думку, унеможливлює їх спільне проживання в одній кімнаті. Також зазначила, що позивачка на даний час з її онукою проживають у власній трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1, а за спірною адресою вони не проживають і не користуються нею, що не заперечувалося сторонами. Також зазначила, що саме вона настояла на тому щоб її син подарував своїй дочці свою частку в квартирі для того щоб її онучка була забезпечена в подальшому житлом.

Представник Васильківської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування 22 травня 2015 року подав до суду заяву про можливість слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 52).

ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав просив у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав просив у задоволенні позову відмовити, оскільки іншого житла для проживання він немає, а з матір'ю в одній кімнаті він не може проживати.

Допитана у якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що з позивачкою перебуває в дружніх стосунках, які відносини між відповідачкою та її колишнім чоловіком знає лише зі слів самої позивачки. Вона допомагала позивачки з переїздом у власну квартиру про скандал між відповідачкою також знає зі слів самої позивачки, а сама вона не яких сварок між сторонами не бачила.

Допитана у якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що з позивачкою товаришують оскільки їх діти дружать, вона неодноразово була в гостях у позивачки за спірною адресою. Про конфлікт між сторонами також знає все зі слів самої позивачки.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_8 суду пояснив, що він є кумом відповідачки він їх знає, як дружню сім'ю. Відповідачка завжди відносилася до позивачки, як до рідної дочки, а внучку вони всі люблять. Йому взагалі не було відомо, що між сторонами існує якійсь конфлікт.

Допитана у якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що вона є кумою відповідачки, знає її вже багато років вони разом ще проживали у гуртожитку поки відповідачка не отримала цю спірну квартиру. До невістки відповідачка завжди відносилася, як до рідної дитини їй допомагала, і до цього часу допомагає. Щоб відповідачка перешкоджала позивачки користуватися квартирою вона такого не бачила.

Суд, заслухавши позивача, її представника, відповідача, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що 01 липня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 зареєстровано шлюб, якій за рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2010 року, що набрало законної сили, розірвано (а.с. 11).

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 14 серпня 2008 року виконавчим комітетом Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 70 (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданого 17 лютого 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 2, ОСОБА_10 змінила прізвище на «ОСОБА_10» (а.с. 9).

Згідно договору дарування частини квартири, посвідченого 17 червня 2010 року приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 970, ОСОБА_5 подарував малолітній ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діяла її законний представник (мати) ОСОБА_10, належну йому ? частину квартири за АДРЕСА_3

Згідно довідки (виписка з домової книги про склад сім'ї та прописку) комунального житлово-експлуатаційного підприємства Глевахівської селищної ради № 228 від 21 травня 2015 року, ОСОБА_3 постійно проживає та зареєстрована в АДРЕСА_3 та займає жилу ізольовану площу 2-ох кімнат 29,9 кв.м. на першому поверсі. Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_3 На цій житловій площі проживають та прописані: ОСОБА_3 - голова родини, ОСОБА_4 - чоловік, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_2 - онука та ОСОБА_1 - бувша невістка (а.с. 58).

З огляду акту обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Глевахівської селищної ради Бабушкіним О.О. за підписами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13, у спірній кватирі дійсно проживають ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 59).

Згідно технічного паспорту, квартира загальною площею 48,6 кв.м. складається із двох житлових кімнат площами 12,4 кв.м. та 17,5 кв.м, а також квартира обладнана: кухнею площею 6,9 кв.м.; вбиральнею площею 1,0 кв.м.; ванною кімнатою площею 2,6 кв.м.; коридором площею 7,1 кв.м., кладовою площею 0,4 кв.м. та балконом площею 0,7 кв.м. (а.с. 78-79).

У відповідності до архівної довідки КП КОР «Західе бюро технічної інвентаризації» № 197 від 19 березня 2015 року, станом на 31 грудня 2012 року право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2, на праві приватної спільної часткової власності зареєстровано: ? частка на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 74).

Положенням ч. 1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні визнано сторонами, а тому не підлягає доказуванню, обставина щодо належності ? частини спірної квартири ОСОБА_3

Положенням ч. 1 ст. 63 ЦПК України закріплено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Враховуючи, що джерелом обізнаності свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 щодо наявності між сторонами суперечок з приводу користування квартирою та здійснення оплати за комунальні послуги, а також намагання відповідачки виселити позивачку з донькою, є ОСОБА_1, то їх покази судом до уваги не беруться, оскільки позивачка могла висвітлити дані обставини у вигідному для неї світлі, що ставить під сумнів їх достовірність.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України, кожен із співвласників має право на виділ його частки із майна, що є у спільній частковій власності в натурі, або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

Відповідно до ст. 358 ЦК України володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників.

Отже, у зв'язку з тим, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов'язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими власниками.

Виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень, викладених у п. п. 6, 7 Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду, згідно ст. 63 ЖК України, є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле

приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо) (ч. 2 ст. 63 ЖК України).

Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу (ст. 47 ЖК України).

Відповідно до п. п. 2.9, 2.22, 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення. При цьому в залежності від кількості житлових кімнат площа квартир повинна становити: при одній житловій кімнаті 30-40 кв.м., при двох - 48-58 кв.м., при трьох - 60-70 кв.м. Площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 кв.м., в інших квартирах - не менше 17 кв.м. Мінімальна площа спальні на одну особу - 10 кв.м., на дві - 14 кв.м.

Відповідно до п. 52 Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов і надання ним житлових приміщень в Українській РСР - при наданні житлових приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі старше 9 років, окрім подружжя.

З огляду на викладене, з урахуванням вимог ЖК України, ДБН і Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов і надання ним житлових приміщень в Українській РСР, а також оцінки відповідності їм варіанту виділу в користування приміщень спірної квартири, запропонованого позивачем, суд приходить висновку про те, що вказаний варіант не відповідає законодавчо закріпленим вимогам, а відтак не може бути застосований, оскільки у даному випадку не можливо визначити порядок користування спірною квартирою з дотриманням прав кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження належною йому часткою та прав зареєстрованих там користувачів.

Також, суд враховує відсутність відомостей про те, що позивач звертався до відповідача з пропозицією домовитись про порядок користування квартирою, що є предметом спору, а також не доведеність порушення ОСОБА_3 прав малолітньої ОСОБА_2, як співвласниці спірного майна.

Враховуючи викладене, суд, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та неможливість з дотриманням передбаченого Конституцією України права на житло визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_2 в смт. Глеваха, Васильківського району Київської області.

Керуючись ст. 47 Конституції України, постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, ст. ст. 9, 47, 63 ЖК України, ст. ст. 183, 355, 356, 358, 364, 367 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 63, 212- 215, 218,223, 294 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Васильківська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 12 червня 2015 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко