Справа № 463/4381/14 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/3759/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Гірник Т.А., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення коштів, -

встановила:

19 серпні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк») про стягнення коштів.

На обґрунтування позову зазначив, що 09 липня 2013 року між ним та відповідачем ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено договір банківського вкладу «Швейцарський» «Постійний» «Квартальний» №613458/2013 на термін 13 місяців, згідно якого ним було внесено вклад в сумі 5 563 долари США. За умовами договору банк зобовязався повернути вклад з нарахованими процентами за ставкою 9,5 % річних, а з 18.03.2014 р. процентна ставка встановлюється в розмірі 10% річних. Термін розміщення депозиту закінчився 09.08.2014 року. Після закінчення даного терміну 11.08.2014 року позивач звернувся до банку з проханням повернути йому грошові кошти, проте ні внесених ним грошових коштів, ні процентів йому повернуто не було. Згідно виписки по особовому рахунку від 11.08.2014 року банк повинен повернути позивачу грошові кошти в сумі 6144, 75 долари США.

В ході розгляду даної справи судом першої інстанції позивач 30 вересня, 04 та 11 листопада 2014 року змінював і доповнював свої позовні вимоги та остаточно просить, з урахуванням частково повернутої йому суми коштів за вкладом в розмірі 4035 доларів США, стягнути з відповідача на його користь невиплачену йому частину вкладу в сумі 2109,75 доларів США., а також - відсотки за самовільне користування його вкладом в сумі 131,07 доларів США, неустойку в сумі 43,43 доларів США, упущену вигоду в розмірі 11 298 грн., матеріальну шкоду в сумі 611,05 грн. та моральну шкоду в сумі 6 000 грн.

Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Судом постановлено стягнути з ПАТ «ВіЕйБі Банк» в користь позивача неповернуту суму вкладу в розмірі 2109 доларів США,75 центів, відсотки за користування банківським вкладом в сумі 131 долар США 07 центів, неустойку в сумі 43 долари США 43 центи, упущену вигоду в сумі 11298 грн., матеріальну шкоду в сумі 611 грн. 05 коп. та моральну шкоду в сумі 6000 грн.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржило ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіна М.А.. Апелянт вважає рішення суду незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального і матеріального права, без всебічного і повного дослідження обставин справи. А висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Стверджує, що банк виплатив позивачу всю суму коштів, а тому виконав свої зобовязання відповідно до умов договору. Також вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув увагу на норми Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року та Постанови Правління НБ України від 28.03.2014 року №172, та вказує, що відповідно до п.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту та кошти на майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені) інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановлених цим законом; нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед кредиторами. Крім того, зазначає, що позивачем не наведено жодних аргументів,щодо заподіяння йому моральної шкоди, розміру цієї шкоди. В апеляційній скарзі просить заочне рішення Личаківського районного суду м.Львова від 25 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с. 104-108).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 в заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як визначено положеннями ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання : чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження , які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, на думку колегії суддів, дане рішення суду в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір.

Відповідно з ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом першої інстанції, 09 липня 2013 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено договір банківського вкладу «Швейцарський» «Постійний» «Квартальний» №613458/2013 на термін 13 місяців (а.с.5).

За умовами цього договору позивачем було внесено на депозит вклад в сумі 5563 долари США, а Банк зобовязався повернути цей вклад з нарахованими процентами за ставкою 9,5 % річних, а з 18.03.2014 р. процентна ставка встановлена в розмірі 10% річних. (а.с.6,11). Термін розміщення депозиту закінчився 09.08.2014 року, що відповідачем не заперечується.

Судом встановлено і те, що ОСОБА_2 08.08.2014р. звернувся до ПАТ «ВіЕйБі Банк» із заявою про повернення йому коштів за цим депозитним договором (а.с.13).

Безспірною є та обставина, що поверненню позивачу станом на 11.08.2014 р. підлягало 6144 доларів США з урахуванням нарахованих процентів. При цьому сума грошового вкладу в розмірі 5 563 доларів США з вкладного рахунку НОМЕР_2 та нараховані відсотки в сумі 581,10 доларів США згідно умов договору того ж числа були перераховані ОСОБА_2на вкладний рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» НОМЕР_1, що підтверджується випискою з особового рахунку вкладника ОСОБА_2 від 11.08.2014 року (а.с.14).

Належні позивачу грошові кошти були повернуті частково, зокрема 16.10.2014 року повернуто 14080 грн.,що еквівалентно 1100 доларам США, 17.10.2014 року повернуто14080 грн., що еквівалентно 1100 доларам США, 20.10.2014року повернуто 14080 грн., що еквівалентно 1100 доларам США, 21.10.2014 року повернуто 4480 грн.,що еквівалентно 350 доларам США, 22.10.2014 року повернуто 4928 грн., що еквівалентно 385 доларам США (а.с.46- 55), а всього коштів на загальну суму 4035,75 доларів США. Відтак недоплаченою на час прийняття судом рішення залишалось сума коштів в розмірі 2109,75 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі, суд першої інстанції, виходив із положень ст.ст. 1058, 1060,1061 ЦК України та тих обставин, що Банк на першу вимогу вкладника вчасно не повернув всю суму вкладу, та прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача:131,07 доларів США - відсотків за самовільне користування Банком вкладом позивача; 43,43 доларів США - неустойки із застосуванням положень ст. 625 ЦК України; 11298 грн. - упущеної вигоди, та 611,05 грн. - матеріальної шкоди внаслідок часткової виплати коштів не у валюті вкладу, а в гривнях по заниженому курсу до долара США та 6000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди у звязку з несвоєчасним та неповним поверненням належних позивачу грошових сум за вкладом.

Однак з такою позицією суду в повній мірі не можна погодитись з огляду на наступне.

У відповідності до вимог Національного банку України (далі НБУ), зазначених в постанові Правління НБУ від 28.03.2014 року №172 «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Зі змісту Договору банківського вкладу «Швейцарський» «Постійний» «Квартальний» №613458/2013 вбачається, що сторони досягли згоди з усіма істотними умови цього договору, відповідно до яких (п.2.1.) вкладник ознайомився та погодився з тим, що відкриття та обслуговування його поточного рахунку буде здійснюватися в порядку та на умовах встановлених вказаним Договором та Правилами відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб ПАТ «ВіЕйБі Банк» (далі Правила).

У відповідності до пункту 9.1.1. Правил позивач, як клієнт, повідомлений про те, що стосовно деяких операцій можуть застосовуватися обмеження(наприклад за сумою операцій), встановлені законодавчими та нормативними актами, внутрішніми правилами та процедурами банку інших банків та/чи платіжних систем, через які ці операції здійснюються.

Таким чином, виплачуючи позивачу кошти за депозитним договором в національній валюті, а не у валюті вкладу, ПАТ «ВіЕйБі Банк» діяв у відповідності до вище зазначених вимог Національного банку України.

При цьому, положення постанови Правління НБУ від 28.03.2014 року №172 обмежують лише максимальну суму добових виплат коштів в іноземній валюті та не містять заборони у здійсненні таких виплат у меншій сумі.

Позивачем не доведено того, що дії банку по обслуговуванню рахунку та виплати коштів з врахуванням обмежень в таких виплатах були здійсненні з порушенням діючого законодавства.

Окрім того, колегією суддів встановлено, що постановою Правління НБУ від 20 листопада 2014 року №733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року №123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк».

У відповідності до п.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку; нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед кредиторами.

Таким чином, у суду не було достатніх правових підстав для стягнення з ПАТ «ВіЕйБі Банк» суми неустойки в розмірі 43,43 доларів США та 131,07 доларів США, як відсотків за несвоєчасне повернення Банком належних до виплати коштів.

Позивачем не доведені належним чином і вимоги щодо заподіяння йому матеріальної шкоди в розмірі 611,05 грн., та упущеної вигоди в розмірі11298 грн., а судом при прийнятті рішення не наведено жодних обґрунтувань щодо правових підстав та розміру таких стягнень.

Безпідставно судом задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 щодо відшкодування йому відповідачем моральної шкоди в сумі 6000 грн., оскільки таке відшкодування не випливає ні з умов самого Договору, не ґрунтується на нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та не повязане з деліктними правовідносинами, які в даному випадку відсутні.

Не дивлячись на те, що на момент постановлення рішення відповідач фактично заборгував позивачу ОСОБА_2 2109,75 доларів США, судовою колегією встановлено, що вказаний борг було фактично погашено за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб09.02.2015 року, що підтверджує і сам позивач, а отже у Банку відсутній борг перед позивачем щодо повернення депозитних коштів та нарахованих відсотків за депозитним вкладом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.п.1, 4 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Гірник Т.А.