АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовною заявою до ОСОБА_1, в якій поставлено питання про позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення. В обґрунтування позову посилається на порушення свого права власності на житло відповідачкою.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення залишено без розгляду.

Унікальний номер справи: 754/1569/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4983/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Грегуль О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд. Крім того, у зв'язку з тяжким матеріальним становищем та тяжким хронічним захворюванням, просить задовольнити клопотання про призначення прокурора для захисту її законних прав.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду 1-ї інстанції постановлено при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не вказано судом першої інстанції, що справа надійшла на новий розгляд після Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, що є порушенням прав апелянта.

Вважає, що у позивача відсутні права для відкликання своєї позовної заяви, а суддя Грегуль О.В. повинна взяти самовідвід, оскільки має упереджене ставлення до справи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звертався до суду із заявою про залишення позовної заяви без розгляду (т. 2 а.с. 6).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлене позивачем клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, є його процесуальним правом на вільне розпорядження предметом спору, згідно ч. 2 ст. 11 ЦПК України, а тому обмеженим бути не може, у зв'язку з чим позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, підлягає залишенню без розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що відповідно до відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Крім того, розглядаючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необґрунтованості дій суду, який не звернув увагу на те, що позивач був позбавлений права подавати заяву про залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 червня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на вказане, колегія суддів зазначає, що станом на день розгляду справи судом першої інстанції процесуальні права позивача ОСОБА_2 дозволяли йому звернутися з заявою про залишення скарги без розгляду. Будь-яких доказів того, що це право у нього відсутнє, суду першої інстанції не надано, як не надано їх і під час апеляційного розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: