Справа № 466/172/14 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/783/2222/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: апелянта - ОСОБА_2 та його представника(адвоката) - Тимчишина М.Й.,

представника відповідача - Білько Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м Львова від 30 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального підприємства Львівської обласної ради "Львівська станція швидкої медичної допомоги", третя особа - головний лікар Поважук Наталія Йосипівна про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки таке прийнято внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначає, що наказ про його звільнення не відповідає вимогам трудового законодавства, оскільки не зазначено за що його звільнили. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В судове засідання третя особа не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 Цивільного процесуального кодексу(далі-ЦПК) України, розглянути справу у її відсутності. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

Положеннями ст. 214 ЦПК Українипередбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було правомірно звільнено з роботи на підставі ч.1 п.3 ст.40 КЗпП України, оскільки останній систематично не виконував без поважних причин обов'язки, які покладені на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку та до нього раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 139 Кодексу законів про працю Українипрацівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитись до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_2 з 2009 року працював на посаді водія 1-го класу автомашини швидкої медичної допомоги ПС-3 "Львівської станції швидкої медичної допомоги".

Наказом головного лікаря комунального підприємства Львівської обласної ради "Львівська станція швидкої медичної допомоги"(далі КПЛСШМД) №152-к від 29 квітня 2013 року, водія автомашини швидкої медичної допомоги підстанції №3 ОСОБА_2 звільнено з роботи з 01.05.2013 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України.(а.с.80)

Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників комунального підприємства Львівська станція швидкої медичної допомоги, затверджених трудовим колективом КПЛСШМД, протокол зборів від 11.10.2006 року №8 та головою профком) КПЛСШМД 11.10.2006 року, передбачено, що робітники та службовці зобов'язані працювати чесно та сумлінно, дотримуватись дисципліни праці - основи порядку на КП ЛСШМД, вчасно приходити на роботу, своєчасно та точно виконувати розпорядження адміністрації, використовувати весь робочий час для продуктивності праці (п. 3.1.1). Для працівників виїзних бригад встановлюється тривалість робочої зміни до 12 год. (п. 5.1).(а.с.58-64)

Робочою інструкцією водія автомобіля швидкої медичної допомоги КП ЛСШМД. затвердженою головним лікарем КПЛСШМД 10.06.2008 року, передбачено, що водій автомобіля швидкої медичної допомоги безпосередньо підпорядковується старшому механіку підстанції, а в оперативній роботі - керівнику виїзної бригади швидко медичної допомоги та старшому черговому медичному працівнику станції швидкої медичної допомоги, (п.1.3). Пунктом 2.4. Робочої інструкції Розділу 2. "завдання та обов'язки", передбачено: постійна готовність до виїзду. Своєчасна подача автомобіля медичному персоналу виїзної бригади швидкої медичної допомоги для виїзду і доставку бригади на місце виклику, вибираючи оптимальний доїзд. Перевірка технічного стану автомобіля відповідно до вимог, підтримання автомобіля в технічно-справному стані, належному зовнішньому вигляді (п. 2.3).(а.с.65-66)

10 січня 2013 року позивач ОСОБА_2 прибув на роботу, у відповідності до графіка виходу на роботу водіїв СШМД, отримав шляховий лист, а отже приступив до роботи.

Як вбачається з рапорту старшого механіка(а.с.23), 10.01.2013р. водій бригади №73 ОСОБА_2 о 10.00 год. без дозволу чергового механіка поїхав у невідомому напрямку на свій машині. Факт відсутності позивача на робочому місці стверджується і долученою копією табелю обліку використання робочого часу за січень 2013 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 був присутній на роботі 10.01.2013 року лише 4 год. 30 хв.(а.с.99)

У зв'язку з залишенням позивачем робочого місця, старшим механіком ПС-3 Якимівим Я.М. складено рапорт на ім'я головного лікаря КПЛСШМД Поважук Н. та головного механіка Курилко І., крім того складено акт про те, що ОСОБА_2 відмовився дати пояснення з приводу залишення робочого місця 10.01.2013 року.

Розглянувши вище подані документи щодо водія ОСОБА_2, адміністрація КП ЛСШМД в особі головного лікаря Поважук Н.Й. 16.01.2013 року звернулася з поданням до Голови профспілкового комітету КПЛСШМД Гресько С., в якому просила профком станції дати згоду на звільнення водія автомашини швидкої медичної допомоги підстанції №3 ОСОБА_2 згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.(а.с.35)

З витягу з протоколу №1 від 17.01.2013 року засідання профкому КПЛСШМД(а.с.36) вбачається, що профком не дав згоди на звільнення водія ПС №3 ОСОБА_2 за п. 4 ст. 40 КЗпП України, а саме за прогул без поважних причин. При прийнятті рішення було взято до уваги повне визнання своєї вини водієм ОСОБА_2, а також врахували пенсійний вік і відсутність дисциплінарних стягнень на протязі останнього року. Крім того просили адміністрацію вжити інші заходи дисциплінарного впливу щодо ОСОБА_2, а саме оголосити догану.

Наказом від 25.01.2013 року №32-к головного лікаря КПЛСШМД Поважук Н. водію автомашини швидкої медичної допомоги підстанції №3 ОСОБА_2 за порушення трудової дисципліни (відсутність на роботі без поважних причин) оголошено догану.(а.с.34)

З даним Наказом ОСОБА_2 ознайомився 25.01.2013 року та в подальшому його не оскаржував.

8 квітня 2013 року позивач ОСОБА_2 працював у денну зміну у бригаді №73. Робоча зміна мала закінчуватись об 21.00 год. Однак, о 19.00 год. позивач зупинив машину по причині відсутності бензину, а на зауваження чергового механіка підстанції №3 Курилка І.С., щодо необхідності замінити колесо автомашини бригади №73 відреагував неадекватно, міняти колесо відмовився, обізвав чергового механіка нецензурними словами. В подальшому, а саме о 20.10 год. залишив місце роботи та більше не повертався.

Дані обставини підтверджуються долученими до справи: доповідною запискою чергового механіка ПС-3 Курилко І.С. на ім'я головного лікаря КПЛСШМД(а.с.37), актом старшого механіка ПС-3 Якиміва А.М. від 12.04.2013 року, чергового механіка Курилка І.С. та диспетчера ОСОБА_10.(а.с.39), а також табелем обліку використання робочого часу за квітень 2013 року КПЛСШМД, де за 8 квітня 2013 року стоїть відмітка, що ОСОБА_2 був на роботі 11 год. 10 хв.(а.с.99)

Доводи апелянта про те, що він не зобов'язаний був виконувати вказівки чергового механіка, так як під час робочої зміни підпорядковується лікарю бригади, в якого до нього жодних зауважень не було є безпідставними, оскільки згідно п. 1.3. Робочої інструкції водія автомобіля швидкої медичної допомоги КП ЛСШМД керівнику виїзної бригади швидкої медичної допомоги водії підпорядковується в оперативній роботі (а.с.94).

Згідно п.3 ст.40 КЗпП Українитрудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працiвником без поважних причин обов'язкiв, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрiшнього трудового розпорядку, якщо до працiвника ранiше застосовувалися заходи дисциплiнарного чи громадського стягнення.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП Українипрацівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно зі ст. 149 КЗпП Україниза кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП Україниналежать: догана та звільнення. Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України- є видом дисциплінарного стягнення. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП Українисуд повинен з'ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів"із подальшими змінами у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпПправила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Крім того, Пленум Верховного Суду України в п. 23 вищезазначеної постанови роз'яснив, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпПпідставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно ст. 148 КЗпП Українидисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

В силу ст. 43 КЗпП Українирозірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 2-4 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

В силу ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації допускається у випадках: в тому числі звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в у станові, організації; звільнення керівника підприємства, установи, організації; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого та регіонального самоврядування.

Відповідно до статей 149,150 КЗпП Українидо застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обрання виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.

25.04.2013р. головний лікар КПЛСШМД звернулася з поданням до голови профспілкового комітету КПЛСШМД, в якому просила профком дати згоду на звільнення водія автомашини швидкої медичної допомоги підстанції №3 ОСОБА_2 згідно п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудових договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.(а.с.77-78)

З витягу з протоколу №5 засіданні профкому ППО КПЛОРЛСШМД від 26.04.2013 року (а.с.79) вбачається, що профспілковий комітет дав згоду на звільнення водія автомати швидкої медичної допомоги підстанції №3 ОСОБА_2 згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарно стягнення.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі і спростовуються вищенаведеним.

Суд першої інстанції повно встановивши фактичні обставини справи, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування його рішення немає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК Україниапеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м Львова від 30 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

Б.М. Гриновець