АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3033/15 Головуючий 1 інстанції - Золотарьова Л.І.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Трішкової І.Ю., Кірсанової Л.І.

за участю секретаря - Черепахи С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А :

26.11.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 де з березня 2005 р. зареєстрована її донька ОСОБА_2 З червня 2006 року відповідачка не проживає з нею за вказаною адресою, комунальні послуги не сплачує, проживає в іншій країні, де вийшла заміж, однак, з реєстраційного обліку в квартирі не знімається. Просить усунути порушення права власності, визнавши відповідача такою, що втратила право користування спірною квартирою та зняти її з реєстраційного обліку.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Посилається на ті самі обставини, якими обґрунтовувала свої вимоги.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи позивачу у задоволенні вимог про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не надано належних, достатніх та достовірних доказів непроживання відповідачки у спірній квартирі без поважних причин понад один рік.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна оскільки він дійшов його без повного й всебічного з*ясування дійсних обставин справи, без належної правової оцінки зібраних у справі доказів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Проте на порушення вищезазначених норм закону, зокрема ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не попередив позивача про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

За змістом ст. 405 ЦК України, ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 ЦК України).

В судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 1999 року.

Згідно відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУДМС в Х/о від 12.12.2014 року, довідки КП «Жилкомсервіс» від 25.11.2014 року, у квартирі АДРЕСА_1 з 15.09.1999 року зареєстрована позивач, а з 16.03.2005 року - її дочка ОСОБА_2

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції було допитано свідка ОСОБА_3, яка є сусідкою позивача та під присягою підтвердила, що відповідач не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 понад 8 років, а мешкає в іншій країні, звідки приїздила лише один раз у зв*язку зі смертю діда, після поховання якого одразу поїхала і більше за місцем реєстрації її свідок не бачила.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 понад рік мешкає в м. Бруклін США, де уклала шлюб з ОСОБА_4, працює експертом по нерухомості в приватній компанії Іnteractiv Data.

Крім того, на електронну пошту суду надійшла заява ОСОБА_2 яка просить розглядати справу за її відсутністю, проти задоволення позову не заперечує.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_2, яка є членом сім'ї власника квартири ОСОБА_1, більше року, не проживає в спірній квартирі без поважних причин, домовленостей щодо збереження права на користування житлом між сторонами немає, а тому на підставі ст. 405 ЦК України ОСОБА_2 має бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Водночас, не підлягають задоволенню вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», таке, що набрало законної сили судове рішення про позбавлення особи права користування житловим приміщенням само по собі є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання.

Таким чином, вирішення питання про зняття з реєстрації судовим рішенням є зайвим, крім того до участі у справі не залучений державний орган, що здійснює реєстрацію місця проживання, тому у задоволенні цієї частини позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, підставою для чого, згідно п.п. 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неповне з*ясувіання судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді