Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Локоткова І.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23.06.2015 року у справі № 1026/15,-

встановив:

ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду із завою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23.06.2015 р. у справі № 1026/15, постановленого за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Вимоги заяви мотивовані тим, що вказаним рішенням третейського суду, яке було отримане членом сім'ї відповідача 01.07.2015 р., стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 170397 грн. 71 коп., що складається з тіла кредиту в сумі 23418,21 грн., простроченої заборгованості за кредитом 29743,52 грн., строкової заборгованості за кредитом в сумі 1034,54 грн., простроченої заборгованості по процентам в сумі 32378,57 грн., 3% річних за прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 920,11 грн., 3 % річних за прострочену заборгованість за процентами в сумі 1006,17 грн., пені у розмірі 62000 грн., інфляційних втрат за прострочену заборгованість в сумі 9387,08 грн. та інфляційних втрат за прострочену заборгованість по процентам в сумі 10509,51 грн.

Представник заявника зазначає, що вказане рішення є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням установлених правил підвідомчої підсудності третейських судів, оскільки третейські суди відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» не можуть розглядати справи, що стосуються захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, тому третейське застереження викладене у п. 8.1 кредитного договору від 13.04.2012 року є нікчемним. Крім того, позивачем пропущено спеціальний процесуальний строк позовної давності для звернення з вимогою про стягнення з відповідача пені та штрафних санкцій, також третейський суд прийняв за основу завищений розрахунок ПАТ «ВТБ Банк» про стягнення кредитної заборгованості та розглянув справу без участі відповідача, незважаючи на наявність письмового клопотання про зупинення провадження в справі у зв'язку з проходженням ОСОБА_1 служби за призовом під час мобілізації до лав Національної гвардії України на період проведення АТО на сході України на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію»; на даний час відповідач проходить службу у в/ч 3033 Національної гвардії України.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 підтримав заяву та викладені у ній обставини.

Представник ПАТ «ВТБ Банк» Пінтелін А.В. просив відмовити у задоволенні заяви з підстав, викладених у письмових запереченнях, посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової,15, у складі третейського судді Андреєва В.А. 23 червня 2015 року у справі № 1026/15 постановлене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення богу задоволено частково. Даним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № R3В від 13.04.2012 року у сумі 170 397 грн. 71 коп. та третейській збір в розмірі 2 008 грн. 77 коп.

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду наведений у ст. 389-5 ЦПК України.

Представник заявника просить скасувати рішення третейського суду з тих підстав, що третейське застереження є недійсним та справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду, оскільки на правовідносини за кредитним договором поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

З матеріалів справи убачається, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору № R3В від 13.04.2012 року, пункт 8.1 якого містить третейське застереження про розгляд спорів Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків згідно з регламентом цього третейського суду.

Відповідно до чинного законодавства, підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бити передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом, зокрема статтею 6 Закону України «Про третейські суди».

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р. зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Даний закон набрав чинності 12.03.2011 р.

Згідно п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; а споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Як убачається із укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору № R3В від 13.04.2012 року, його предметом є надання банком позичальнику кредиту (грошових коштів) на споживчі потреби в інтересах сім'ї, отже цей кредит у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даними договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону.

Відповідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10.11.2011 р., дія пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України, зокрема з питань офіційного тлумачення законів України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Виходячи з положень ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення тих спорів та лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди, а також на спори, які не підвідомчі третейським судам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23 червня 2015 року по справі № 1026/15 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду в третейському суді, пов'язані з виконання зобов'язань по кредитному договору, а враховуючи той факт, що на момент укладання кредитного договору від 13 квітня 2012 року з позичальником ОСОБА_1 діяла редакція Закону України «Про третейські суди» де передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому третейське застереження, яке міститься у цьому договорі, було укладено в порушення вимог п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», а отже справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 р. у справі № 6-64цс15, яка у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Також постановою Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року, винесеною у справі № 6-856цс15 про перегляд судового рішення за заявою фізичної особи про скасування рішення постійно діючого третейського суду, яка прийнята за результатами розгляду справи у подібних правовідносинах, заяву задоволено.

При ухваленні вищевказаної постанови Верховного Суду України від 02.09.2015 року, Верховний Суд України виклав наступну правову позицію:

«Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», про скасування якого просив ОСОБА_8, ухвалено 26 грудня 2014 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Суди, розглядаючи заяву ОСОБА_8 на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки ОСОБА_8 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також правова позиція висловлена 04.11.2015 року Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2074цс15 у якій зазначено про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

За викладених обставин наявні підстави для скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «ВТБ Банк» на користь заявника підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 609 грн. (а.с. 2).

Керуючись ст. ст. 72, 73, 88, 389-1, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23.06.2015 року у справі № 1026/15 задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 23 червня 2015 року по справі № 1026/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя