Справа № 317/1746/14-ц
№/п 2/317/50/2015
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2015 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Гончаренко П.П.,
при секретарі - Сучковій А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Прокуратура Запорізького району Запорізької області, Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав, суд -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Запорізька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, прокурор Запорізького району Запорізької області про позбавлення батьківських прав, в якому зазначила.
У шлюбі, що 05 липня 2003 року вона уклала з відповідачем у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згодом, шлюб між Позивачкою і Відповідачем по справі було розірвано від 24 червня 2008 року.
Позивачка зазначила, що з 2006 року сторони однією сім'єю не проживають та спільне господарство не ведуть. Відповідач із вересня 2006 року стосунків із рідним сином не підтримує, дитину не бачить.
Рішенням Запорізького районного суду з відповідача було стягнено аліменти на користь сина ОСОБА_4, але на сьогоднішній день грошей на утримання та виконання рішення суду не відбувається зі сторони ОСОБА_2, а якщо і виконується то не у повній мірі.

Вказала, що після розірвання шлюбу, син - ОСОБА_4, залишився проживати із позивачкою, оскільки вона, як мати малолітнього сина, усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, на відміну від батька. Вважає, що має можливість створення для дитини належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, постійно слідкує за станом здоров`я дитини, його розвитком, виховує та піклуюється про сина.

На даний момент відповідач, проживає у іншій країні, у Іспанії, де створив іншу сім'ю має дружину - громадянку Іспанії та одну дитину. За час переїзду, ОСОБА_2, не цікавився життям та здоров'ям своєї рідної дитини, не брав участі у вихованні та освіті ОСОБА_4, не піклувався про його духовний і фізичний розвиток. З цього, позивачка зробила висновок, що ОСОБА_2, не має ніяких батьківських почуттів до свого сина ОСОБА_4

Відповідно, тільки після подання позовної заяви про стягнення аліментів та після винесення заочного рішення від 10 липня 2013 року, батько згадав про існування дитини та про можливість її виховання та спілкування.

Позивачка вказує, що відповідач самостійно ніколи не телефонує, не цікавиться станом здоров'я своєї дитини.

Після судового розгляду, що відбувся з ініціативи відповідача, рішенням суду від 05 травня 2014 року було визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за графіком, але зі сторони відповідача, рішення суду не виконується. Після судової тяганини - ОСОБА_2 не дзвонить, не пише - взагалі сину. Вважає, що всі слова з приводу жаги спілкування і виховання - були марними.

Як зазначає позивачка, відповідна поведінка говорить про те, що після розлучення, батько дитини, не прагне спілкування з дитиною, але його прагнення дошкулити своїй колишній дружині, завдати їй якомога більше хвилювань превалювало над здоровим глуздом та, зокрема, над інтересами дитини.

На даний час, позивачка утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток.

В судове засідання позивачка з'явилась, підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник позивачки - адвокат Яковлева Т.В. підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі, пояснила суду, що відповідач на протязі всього часу розлучення не цікавився долею дитини, участі в її вихованні не приймає, на даний час ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, рішення суду про сплату аліментів та способи участі у вихованні і спілкуванні з дитиною не виконує. Вказала, що з метою запобігання створенню перешкод в реалізації прав неповнолітнього сина, позивачка була змушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, судові повістки не отримує, заяв до суду не надавав.

Прокурор прокуратури Запорізького району Запорізької області як представник неповнолітнього ОСОБА_4 в судове засідання з'явився, позов не підтримав оскільки батько сплачує аліменти на утримання дитини.

Представник органу опіки та піклування Запорізької райдержадміністрації, у судове засідання не з'явилась, надала суду висновок комісії з питань захисту прав дитини, за результатами якого позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано не доцільним.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, вислухавши сторони, свідка, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 05.07.2003 р. ОСОБА_1 уклала шлюб з відповідачем, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану за № 05 Новоолександрівською сільською радою зроблений запис. У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2.

24.06.2008 р. шлюб між позивачем та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління Запорізької області розірвано, актовий запис № 77, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3, виданого 24.06.2008 року. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачкою.

22.05.2013 року позивачка зареєструвала шлюб з гр. ОСОБА_7 та змінила прізвище на «ОСОБА_1», що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_4, актовий запис № 297.

У судовому засіданні представник позивача надав заяву, в якій просив виносити рішення з урахуванням змінного прізвища Позивача «ОСОБА_1». Для підтвердження надала до суду, копію паспорту ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, серії НОМЕР_5, виданого Запорізьким РС УДМС України в Запорізькій області від 13 грудня 2014 року.

Згідно довідки № 275, виданої 30.05.2013 року Новоолександрівською сільською радою Запорізького району Запорізької області ОСОБА_1. проживає в АДРЕСА_1 та має на утримані сина - ОСОБА_4, 2003 р.н., який знаходиться на її повному забезпеченні.

Згідно довідки № 382, виданої 12.07.2013 року Новоолександрівською сільською радою Запорізького району Запорізької області ОСОБА_2 дійсно постійно зареєстрований в АДРЕСА_1, але з 09 вересня 2006 року за даною адресою не проживає.

Відповідно до характеристики Новоолександрівської загальноосвітньої школи від 08.11.2013 року гр. ОСОБА_1. характеризується позитивно, приділяє належну увагу сину, піклується про всебічний розвиток дитини.

Згідно довідки Загальноосвітньої школи Запорізького району Запорізької області № 148 від 23.05.2013 року ОСОБА_2 школу не відвідував, навчанням т вихованням сина не цікавився та не займався, та додатково акту про перевірку фактичного місця проживання від 08.07.2013 про те, що ОСОБА_2 за адресою реєстрації не проживає, що підтверджується двома свідками (сусідами) та членами комісії із 4-ох чоловік.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 08.04.2014 року ОСОБА_2 було присуджено сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, але на сьогоднішній день рішення суду не виконується в повному об'ємі, що підтверджується повідомленням про переказ № 316 та прийманням переказу від 05.12.2014 року № НОМЕР_1, аліменти сплачуються, але не регулярно.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 05 травня 2014 року було визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні х сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за наступним графіком: побачення з дитиною під час перебування ОСОБА_2 на території України у вільний від навчання дитини час з метою проведення відпуски для оздоровлення дитини з 01 липня по 15 липня кожного року без присутності матері; періодичні побачення з ОСОБА_4- три дні один раз на три календарних місяці, з попереднім повідомленням матері про дату свого прибуття, без присутності матері. Відповідно, зі сторони відповідача, рішення суду не виконується.

Показами свідка, ОСОБА_8, було повідомлено та підтверджено всі факти, вказані в уточненій позовній заяві, а саме те що відповідач проживає в іншій країні та виконує свої батьківські обов'язки формально.

П. 3 Конвенції про права дитини передбачено право дитини, яка розлучена з батьками, підтримувати на регулярних засадах особисті відносини та прямі контакти з ними, за виключенням випадків, коли це протирічить її інтересам. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Як передбачено ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а ст. 153 СК України передбачає право мати, батько та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Окрім того, ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ з наступними змінами і доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.ст. 11-12 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Враховуючи вище викладе, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно відносно малолітнього сина ОСОБА_4, 2003 р. н., у зв'язку з тим, що в судових засіданнях встановлено факт невиконання своїх обов'язків ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 15, 60, 107, 109, 118, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 151, 153, 157, 164, 165 СК України, ст. 18 Конвенції про права дитини, ст.ст. 1, 8, 11, 12, 15 ЗУ «Про охорону дитинства», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Прокуратура Запорізького району Запорізької області, Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця с. Новоолександрівка, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, батьківських прав відносно сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: П.П. Гончаренко