18 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 30 березня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 16 грудня 2008 року уклала з відповідачем договір позики, згідно умов якого отримала від останнього в борг 65 000 грн зі строком повернення до 26 грудня 2009 року. Згідно п. 4 цього договору, зобов'язалась сплачувати відповідачу за користування утриманими грошовими коштами 3 % в місяць, що становило 36 % річних. На забезпечення своїх зобов'язань за цим договором, передала відповідачу в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, в якій проживала. В подальшому між сторонами укладались додаткові договори. Згідно останнього додаткового договору від 20 грудня 2013 року сума боргу визначена в 228 000 грн зі сплатою
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 30 березня

2015 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що при укладанні договору позики волевиявлення позивача було вільним та відповідало її внутрішній волі, а тому позовні вимоги є недоведеними.

Звертаючись до суду із указаним позовом ОСОБА_4 просила визнати недійсним договір позики та укладені до нього додаткові договори, з підстав, визначених ст. 233 ЦК України <nau://ukr/435-15|st233> (правові наслідки вчинення правочину особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах).

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Як роз'яснив

Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними <nau://ukr09>», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України <nau://ukr/435-15|st233>, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі доказів, наданих сторонами й належним чином оцінених судами (ст. 212 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st212>), обґрунтовано виходив із відсутності вказаних позивачем підстав для визнання недійсними оспрюваних правочинів.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 30 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.М. Ситнік