АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/2743/15 Головуючий 1 інстанції - Гуменний З.І..
Справа № 636/1919/14ц Доповідач Пилипчук Н.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Трішкової І.Ю., Кірсанової Л.І.,

при секретарі - Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 19 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що після смерті її тітки ОСОБА_5 01.12.2013 року вона, як спадкоємиця за законом, звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини, проте нотаріус повідомила їй, що 08.11.2013 року приватним нотаріусом Сіухіним І.І., був посвідчений заповіт, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2. Вона вважає, що заповіт був складений ОСОБА_5 в результаті обману з боку ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_1 - соціального працівника, яка обслуговувала ОСОБА_5 Вказані особи, скориставшись тяжким становищем ОСОБА_5, її хворобою, незадовго до смерті, змусили її підписати заповіт на свою користь. ОСОБА_5 завжди говорила, що будинок і все своє майно вона залишить їй з братом. Вони з ОСОБА_5 були близькі, позивач разом з братом допомагали тьоті по господарству, на городі, зробили у неї в хаті ремонт. ОСОБА_5 дорожила родинними стосунками з племінниками. Про смерть ОСОБА_5 ОСОБА_1 нікого з її родичів не повідомила, разом з донькою дуже швидко поховала її. Просила визнати недійсним заповіт складений від імені ОСОБА_5, померлої 01.12.2013 року, посвідчений 08.11.2013 року приватним нотаріусом Харківської області Сіухіним І.І.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 19 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Вирішено визнати заповіт ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчений 08 листопада 2013 року приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сіухіним І.І., - недійсним; стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у сумі 243, 60 грн.

В апеляційній скарзі відповідачі просять рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм права.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Малинівка, Чугуївського району, Харківської області померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (а.с. 43).

ОСОБА_5 за життя проживала за адресою: АДРЕСА_1, який належав їй на праві власності, що не заперечувалося сторонами і було підтверджено довідкою КП «Чугуївське МБТІ» (а.с. 63).

За своє життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений 08.11.2013 року приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сіухіним І.І., згідно якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_2 (а.с. 32). Вказаний заповіт внесений у Спадковий реєстр, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 35678159 від 08.11.2013 року (а.с. 33).

Згідно наданої копії спадкової справи № 146/2014 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини 14.03.2014 року звернулися племінники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 71, 74).

Також 14.03.2014 року до нотаріальної контори надана заява ОСОБА_7, сестри ОСОБА_5, в якій вона сповіщає нотаріальну контору про те, що вона відмовляється від прийняття належної частки спадкового майна за законом після смерті ОСОБА_5 на користь племінників померлої ОСОБА_3 та ОСОБА_8, в рівних частинах на кожного (а.с. 73).

16.01.2014 року до нотаріальної контори подана заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 за заповітом померлої від 08.11.2013 року (а.с. 72).

Позивач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 вказують, що вони є рідними племінниками померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5

Приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сіухіним І.І, надана копія заповіту ОСОБА_5 від 08.11.2013 року, в якому вона власноручно підписала, та який зареєстрований в реєстрі за № 2640 (а.с. 93).

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказувала, що відповідачка налаштовувала ОСОБА_5 проти родичів, обіцяла їй піклування і допомогу, попередила ОСОБА_5, що не буде приходити й допомагати їй, якщо вона не складе заповіт. Позивач вказувала також, що ОСОБА_5 була старою, вразливою людиною, щойно повернулась із лікарні, тому могла підписати заповіт, повіривши словам та обіцянкам про допомогу відповідачки, яка шляхом омани, скориставшись тяжким становищем ОСОБА_5 змусила її підписати заповіт на свою користь. Позивач просила визнати заповіт недійсним з посиланням на ст. 230 ЦК України.

Визнання судом недійними правочинів укладених в силу обману регулюється ст. 230 ЦК України. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Обман - це навмисне введення в оману сторони правочину іншою стороною або особою, в інтересах якої вчиняється правочин.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Згідно з роз*ясненнями, які містяться у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року N 9 правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до змісту ст. 230 ЦК України та роз*яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 норми цієї статті не застосовуються до односторонніх правочинів, якими зокрема є заповіт.

За таких обставин, відсутні підстави для визнання заповіту недійсним в порядку ст. 230 ЦК України.

Втім, згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Визнаючи недійсним заповіт ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що при посвідченні вказаного заповіту були порушені вимоги ст. 1248 ЦК України та Закону України «Про нотаріат».

Суд першої інстанції вважав встановленим, що при посвідченні заповіту ОСОБА_5 була порушена нотаріальна таємниця, волевиявлення заповідача ОСОБА_5 було розголошено до її смерті в присутності нотаріуса іншій особі - ОСОБА_1; заповіт від імені ОСОБА_5 був прочитаній заповідачем і підписаний нею 08.11.2013 року в присутності сторонньої зацікавленої особи - ОСОБА_1; ОСОБА_2 отримала заповіт разом з витягом зі Спадкового реєстру від своєї матері ОСОБА_1, а не від заповідача ОСОБА_5, хоча на момент передачі заповіту остання була жива і заповіт повинен був знаходитися у неї; ОСОБА_5 не оплачувала вчинення нотаріальної дії - заповіту, оплату проводила ОСОБА_1

Проте, таких висновків суд першої інстанції дійшов при неповному з*ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 1247 ЦК України передбачено, що загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними в ст. ст. 1251-1252 ЦК України.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, то відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Порядок складення заповіту регламентований главою 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 1, згідно якої, нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу. Посвідчення заповіту через представників не допускається. У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Заповіт особисто підписує заповідач. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сімї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, імя, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Сіухіним І.І. при посвідченні оспорюваного заповіту було дотримано вимоги чинного законодавства, зокрема, ст.207 ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 1.

Згідно ст. 8 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна таємниця - сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов'язки тощо. Нотаріус та особи, зазначені у статті 1 цього Закону, а також помічник нотаріуса зобов'язані зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась. Довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Витяг зі Спадкового реєстру про наявність складеного заповіту видається тільки заповідачу.

За змістом ст. 1255 ЦК України, нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

Таким чином, обов*язок зберігати таємницю заповіту та нотаріальну таємницю на заповідача законом не покладений.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що при посвідченні заповіту нотаріусом або його помічником була розголошена нотаріальна таємниця, що Витяг зі Спадкового реєстру про наявність складеного заповіту та заповіт були передані нотаріусом сторонній особі.

Повідомлення заповідачем з його волі будь-яким особам про складений заповіт, передача заповідачем іншим особам заповіту або Витягу зі Спадкового реєстру не є підставою для визнання заповіту недійсним.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що волевиявлення ОСОБА_5 на час підписання заповіту не було вільним і не відповідало її волі.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на поясненнях ОСОБА_1; ОСОБА_2, які подекуди були викривлені.

Між тим, ОСОБА_1 вказувала, що обслуговувала ОСОБА_5 приблизно 4 роки, приходила до неї двічі на тиждень, ОСОБА_5 була також знайома із її донькою - ОСОБА_2, яка також до неї приходила; вказує, що між нею та ОСОБА_5 склалися близькі дружні відносини, що родичів ОСОБА_5 до себе не кликала, не бажала з ними спілкуватися; зазначає, що ОСОБА_5 хотіла подарувати їй будинок, проте вона від цього відмовилась; наголошує, що вона лише супроводжувала ОСОБА_5 до нотаріуса, знаходилась в кімнаті очікування, в той час, як ОСОБА_5 мала спілкування із нотаріусом на одинці.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснила, що вказуючи в суді на те, що заповіт був підписаний в її присутності, мала на увазі, що вона під час підписання заповіту теж знаходилась в приміщенні нотаріальної контори. Наполягає, що під час вчинення нотаріальної дії присутня в одній кімнаті з нотаріусом та ОСОБА_5 не була. ОСОБА_1 зазначає, що вказуючи, що вона платила за заповіт, вона мала на увазі, що у неї знаходились гроші, належні ОСОБА_5, які й були витрачені останньою на оплату нотаріальних послуг.

Такі пояснення ОСОБА_1 узгоджуються з поясненнями допитаного у якості свідка в суді апеляційної інстанції Сіухіна І.І., який під присягою пояснив, що він є приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області, що його робоче місце нотаріальна контора розташоване за адресою: м. Чугуїв, вул.Рози Люксембург, 16-а Харківської області та налічує шість ізольованих кімнат - кімната № 24 (кімната для очікування), кімната № 19 (кімната для очікування та робоче місце помічника нотаріуса), кімната № 23 (архів), кімната № 20 (робочий кабінет нотаріуса), кімната № 22 (санвузол), кімната Лк 2 (технічне приміщення). Кімнати мають цегляні стіни та двері із замками. Вказував, що читання вголос, підписання та посвідчення заповіту ОСОБА_5, відбувалося без свідків лише в кабінеті нотаріуса (приміщення № 20), за відсутності сторонніх осіб; при посвідчення заповіту, були дотримані всі вимоги діючого законодавства. Оплата за вчинення нотаріальної дії була проведена заповідачем згідно квитанції № 61 від 08.11.2013 року; після посвідчення заповіту один його екземпляр залишився у справах нотаріуса, а інший був переданий особисто заповідачу ОСОБА_5 про що свідчить підпис ОСОБА_5 в графі 7 Реєстру для реєстрації нотаріальних дій; волевиявлення заповідача ОСОБА_5 не розголошувалося, соціальний працівник, що супроводжувала ОСОБА_5 знаходилася в приміщенні нотаріальної контори - в кімнатах для очікування № 24 та № 19 та ніякої участі у посвідченні заповіту не приймала.

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_9. і ОСОБА_10 пояснювали, що племінники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 допомагали ОСОБА_5 на городі, робили ремонт в її будинку, ОСОБА_2 ніколи у ОСОБА_5 не зустрічали, ОСОБА_1 знали як соціального працівника, яка заходила до ОСОБА_5 1 раз на тиждень і була у неї вдома 1-2 години. Вказували, що ОСОБА_5 ніколи не говорила, що має намір або склала заповіт на чужу людину, казала, що будинок залишиться її родичам.

Проте, такі пояснення свідків не є належним та допустимим доказом того, що при підписанні заповіту саме 08.11.2013 року волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним і не відповідало її волі.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_1 шляхом омани, скориставшись тяжким становищем ОСОБА_5, змусила її підписати заповіт на користь своєї доньки ОСОБА_2 ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Судова колегія не вважає суперечливим та таким, що не має пояснення волевиявлення ОСОБА_5, навіть за наявності родичів, скласти заповіт на ім*я ОСОБА_2, яка доводиться донькою особі, що протягом тривалого часу здійснювала за нею догляд, піклувалася про неї.

Висновки суду про те, що ОСОБА_5 не була знайома з ОСОБА_2, на ім*я якої склала заповіт, не підтверджені. Той факт, що ОСОБА_2 не бачили свідки не доводить того, що остання не була знайома з заповідачем.

Так, ОСОБА_2 в суді першої інстанції пояснювала, що познайомилась з ОСОБА_5 весною 2013 року, на прохання ОСОБА_1 навідувала ОСОБА_5 у лікарні, носила їй передачі та декілька разів на місяць навідувала ОСОБА_5 в с. Малинівці. Такі пояснення позивачем не спростовані.

Таким чином, не доведеним залишився той факт, що ОСОБА_5 підписала заповіт, повіривши словам та обіцянкам ОСОБА_1 про допомогу, яка шляхом омани, скориставшись тяжким становищем ОСОБА_5 змусила її підписати заповіт на свою користь.

Підстави для визнання заповіту недійсним, передбачені ст. 1257 ЦК України судовою колегією не встановлені.

Позивач не посилалася на те, що підписуючи заповіт ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, такі обставини не встановлені у передбаченому законом порядку, тому необґрунтованим є посилання суду на медичні довідки про стан здоров*я ОСОБА_5 та на той факт, що заповідач померла через нетривалий час після підписання заповіту.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.п. 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 19 лютого 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді