Справа № 182/9717/14-ц
Провадження № 2/0182/722/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.06.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Бабаніної В.А.

При секретарі Нагаєвій Н.О.

З участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів

встановив:

ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою у якій просить визнати недійсним договір від 04.10.2014 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь 4 457,00 грн. за договором та 400 грн. за юридичну допомогу.

Посилається на те, що між нею і фізичною особою- підприємцем ОСОБА_2 укладено договір на купівлю та встановлення вікон, згідно якого вона сплатила 4 457,00 грн., а відповідач повинен був виготовити та встановити їй вікна протягом 21-40 робочих днів.

Вікна їй встановили, але підвіконня і відливи не встановили. Відповідач відмовив їй у розірванні договору і гроші не повернув.

Сертифікат якості на вікна їй не надали, ліцензію фірми на проведення даного роду робіт та виконання послуг не надали. Замірів ніхто не провів, тому на підставі чого встановлена вартість вікон їй невідомо.

Позивач вважає, що договір є незаконним так як , відповідачем порушено ст.6 Закону України „ Про захист прав споживачів" ( далі Закон № 1023ХІІ) відповідно до якої продавець повинен передати споживачу продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Відповідно до ст.598 ЦК України зобов"язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах , встановлених договором або законом.

Відповідачем порушено ст.18 Закону № 1023ХІІ, так як договір містить цілу низку несправедливих умов: 1)п.4.8.Договору звільняє відповідача від стягнення з нього матеріальної шкоди; 2) п.4.3 встановлює нічим не обумовлені штрафні санкції; 3) п.3.7 Договору передбачає, що замовник зобов"язаний самостійно ознайомитися з споживчими влстивостями товарів і послуг що надаються йому виконавцем у вигляді номативних документів фірми виробника; 4) п.2.9 Договору передбачає самовільну зміну вартості і не зазначена можливість розірвання договору;

5) п.6.2 Договору передбачає відсутність відповідальності стосовно пошкодження відкосів та стін.

В судовому засіданні позивач пояснила, що фактично договір нею був укладений з ОСОБА_3. Він виконував замовлення, робив заміри і встановив у будинку металопластикові вікна. Підвіконня і відливи для води обіцяв встановити на слідуючий день і так і не становив. Вікна неякісні замість п"тикамерних встановив трьхкамерні.

Знайти ОСОБА_3 вона не змогла.

ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав і пояснив, що ОСОБА_3 запропонував йому працювати разом по установці вікон. Але співпраці зним не вийшло, натомість ОСОБА_3 використав його печатку підприємця і уклав договори до яких він не має ніякого відношення.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

Судом встановлено і не заперечує позивач, що 04.10.2014 року ОСОБА_1 договір з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 на купівлю-продаж та встановлення вікон не укладала. Вікна їй доставив та встановив ОСОБА_3

Позивач надала чек на підтвердження сплати відповідачу по договору 4149 грн.( а.с.7). з якого видно, що через термінал ПАТ КБ „ ПриватБанк" 04.10.2014 року ОСОБА_4 сплачено 4149 грн. фізичній особі -підприємцю Сапронову. І позивач і відповідач пояснили, що на даний час Сапронов помер.

Таким чином ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_2 не виконали ніяких дій які б свідчили про договірні відносини між ними .

Відповідно до ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою, на суму що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів ,передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 статті 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).

Оспорюваний позивачем Договір від 4.10.2014 року ( а.с.5,6) ОСОБА_2 не підписаний.

Таким чином правочин між позивачем і відповідачем є неукладеним.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 „ Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" ( пункт 8) роз"яснено, що не може бути визнано недійсним правочин який не вчинено.

Не підлягають і вимоги ОСОБА_1, про стягнення з ОСОБА_2 4 457,00 грн. якоби сплачені нею по договору ОСОБА_6 Позивач не надала доказів, що вказана сума була нею сплачена відповідачу.

Зважаючи на наведене, керуючись ст. 10,11, 60, 88, 212,214,215 ЦПК України, на підставі ст. 208, ч.1 ст. 207 ЦК України, суд -

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору виготовлення і доставки віконних блоків, відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Нікопольський міськрайонний суд.

Особи які були учасниками процесу і не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В. А. Бабаніна