Справа № 463/3482/14 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/2499/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Куцика І.Б.

та з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа Четверта Львівська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтв про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно,

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду у позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що оскільки він прийняв спадщину у встановлений законом строк, його право на спадкове майно порушено внаслідок видання відповідачам свідоцтва про право на спадщину і внаслідок невизнання відповідачами такого права, заявлені ним позовні вимоги відповідають встановленому законом способу захисту його порушених прав. Вказує, що враховуючи приписи ч. 1 ст. 1241 ЦК України він є єдиним спадкоємцем за законом, а тому йому як непрацездатному вдівцеві, належить обов'язкова частка у спадщині, розмір якої становить ? частину від спадкового майна. Крім того, зазначає, що твердження відповідача про пропуск строку позовної давності є безпідставними, оскільки не було відомо про порушення його права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 10, 59, 60, 61 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 19.02.2007р. ОСОБА_7 було складено заповіт (а.с.7 спадкової справи) згідно з яким, спадкодавець в рівних частках заповіла своє майно, яке складається з частини будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 своїм племінникам - ОСОБА_6 та ОСОБА_4, поклавши на них обов'язок забезпечити право пожиттєвого безоплатного проживання та користування цією частиною будинку позивачем ОСОБА_2

З копії свідоцтва про одруження (а.с.8)вбачається, що шлюб між позивачем та ОСОБА_7 укладено 12.07.1975р.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.9), ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Зі спливом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, на підставі заяви відповідачів про прийняття спадщини від 06.05.2008 року (а.с. 2 спадкової справи), 19.11.2008р. нотаріусам видано кожному відповідачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.44, 45 спадкової справи). Спадщина, на яку видано ці свідоцтва, для кожного з відповідачів складається з 1/2 частин від 1/4 частки в будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Матеріалами справи підтверджено, що на момент відкриття спадщини після смерті дружини, позивач, відповідно до закону вважається особою, яка має право на обов'язкову частку у спадщині.

Відповідно до ч. 2 ст. 1241 ЦК України, до обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», при визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу.

На підставі заяви позивача про прийняття спадщини (а.с.11 спадкової справи), останньому видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.02.2010р. (а.с.22), відповідно до якого, спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з грошових вкладів з відповідними відсотками, які належали спадкодавцю та розміщуються у відділенні Ощадного банку. Згідно довідки Державного ощадного банку від 29.05.2008р. (а.с.14 спадкової справи), загальна сума грошових коштів, які знаходились на рахунках спадкодавця і які успадковані позивачем становить 12 133,87 грн.

З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.20 спадкової справи) вбачається, що вартість 1/4 частки майна, яка підлягає спадкуванню, становить 11 275 грн.

Загальна вартість спадкової маси, з врахуванням суми грошових вкладів становить 23 408,87 грн., і відповідно, половина від цієї сумі, а саме 11 704,44 грн. буде обов'язковою часткою, на яку позивач має право згідно із ч. 1 ст. 1241 ЦК України.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що успадковані позивачем грошові кошти перевищують половину вартості спадкової маси, нотаріус правомірно видав відповідачам оспорюванні свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Вартість майна, яка була охоплена заповітом, в сукупності з іншим спадковим майном не перевищує половини вартості усієї спадкової маси, а тому, правових підстав для визнання оскаржуваних свідоцтв недійсними немає, оскільки відсутнє порушення права позивача на обов'язкову частку у спадщині.

Відповідно до п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно з п. п. 5.8 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 в редакції від 19 травня 2005 року витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно містить, зокрема, реєстраційний номер; адресу (місцезнаходження) нерухомого майна; вартість нерухомого майна (вартість будівель і споруд за даними інвентаризації, у тому числі й самовільно збудованих, прибудованих чи реконструйованих, з урахуванням фізичного зносу та діючої індексації).

Враховуючи наведене, районний суд вірно виходив з вартості ? частини будинку АДРЕСА_1, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №19907440 від 15.08.2008 року.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про нотаріат», нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів. Вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії. Строк, на який відкладається вчинення нотаріальної дії в цих випадках, не може перевищувати одного місяця. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Як убачається з матеріалів справи, а саме з отриманого нотаріусом повідомлення Личаківського районного суду м. Львова від 12.11.2008 року №8 ц/к, в провадження суду позовна заява ОСОБА_2 протягом 2008 року не поступала (а.с. 32 спадкової справи).

З огляду на наведене, дії нотаріуса при видачі свідоцтв про право на спадщину були правомірними, відповідали нормам матеріального права.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді: Л.Б. Струс

Н.Л. Шумська