АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1569/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 12 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення боргу, річних, інфляційних, за договором позики, заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_8 через свого представника ОСОБА_9 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу, річних, інфляційних, за договором позики, посилаючись на те, що 9 січня 2015 року між ним та відповідачем ОСОБА_6 було укладено договір позики за умовами якого він передав відповідачу ОСОБА_6 у борг грошові кошти в сумі 50 000 гривень, а останній зобов'язувався повернути їх до 20.01.2015 року, про що власноруч написав розписку в присутності двох свідків.

Вказував, що в порушення умов договору відповідач суму боргу у встановлений термін не повернув, тому був змушений звернутися до суду та просив суд, з урахуванням збільшених позовних вимог, стягнути з відповідача основну суму боргу в розмірі 50 000 грн., за період прострочення боргу з 21.01.2015 року по 07.05.2015 рік 3% річних які складають 439, 72 грн. та 16500 грн. інфляційних втрат.

Вирішити питання про стягнення понесених судових витрат.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 12 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_8 - задоволено.

На це рішення представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором позики в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Встановлено, що 9 січня 2015 року ОСОБА_6 написана розписка про те, що ним взято в борг у ОСОБА_8 50000 грн., і про зобов'язання повернути борг до 20 січня 2015 року. (а.с. 5).

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Причини невиконання таких зобовязань правового значення для справи не мають.

Договір позики є двостороннім правочином. Також, після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

ОСОБА_6 свої зобовязання щодо повернення суми боргу не виконав.

Факт отримання ОСОБА_6 коштів в сумі 50000 грн. також підтвердили свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 44-45)

Крім того, згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Досліджена в судовому засідання колегією суддів розписка ОСОБА_6 містить запис лише про те, що останній взяв в борг кошти та зобовязався повернути їх до 20 січня 2015 року. Жодних інших розписок суду не надано.

Належних доказів щодо неотримання коштів, ОСОБА_6 не надав, не встановлено таких доказів і в ході розгляду апеляційної скарги.

Крім того, колегія суддів критично оцінює пояснення ОСОБА_6, про те, що розписка була написана під тиском.

Належних та допустимих доказів з цього приводу суду не надано. Із зустрічними позовними вимогами про визнання недійсним договору позики ОСОБА_12 не звертався, а згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування, а, отже, і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про стягнення боргу за договором позики, суд першої інстанції вірно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_8

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, стягнувши 493 грн. 72 коп. в рахунок відшкодування 3 % річних, тоді як позивач просив стягнути 439 грн. 72 коп., то колегія суддів вважає, що районним судом з цього приводу допущена описка, яка підлягає виправленню в порядку ст. 219 ЦПК України.

З огляду на вищевказане, доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для її задоволення.

Ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами немає.

Керуючись ст.ст. 307; 308; 314; 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 відхилити, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 12 травня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :