Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршалова Марина Володимирівна, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Шевченко Наталія Вікторівна, про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на частку спадкового майна, за касаційними скаргами приватного нотаріуса Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршалової Марини Володимирівни та ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду з указаним позовом в інтересах ОСОБА_3, у якому просила визнати за останнім право власності на земельну ділянку площею 20,0 га, яка розташована на території Новозбур'ївської сільської ради Херсонської області; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 41,17 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану на території Новозбур'ївської сільської ради Херсонської області, видане 30 жовтня 2013 року на ім'я ОСОБА_4

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що видане 30 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршаловою М.В. на ім'я ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину суперечить змісту заповіту, складеного 13 лютого 2009 року спадкодавцем ОСОБА_8 на його ім'я, оскільки надано іншому спадкоємцю право власності не на 21,14 га земельної ділянки, а на всю земельну ділянку площею 41,17 га. Зазначив, що від імені ОСОБА_8 складено два заповіти, про які приватний нотаріус раніше не повідомляв, хоча відповідно до пп. 5.2 п. 5 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_04_17/pravo1/RE20595.html?pravo=1>, якщо для оформлення спадщини надано кілька заповітів спадкодавця, нотаріус повинен надати їм правову оцінку, керуючись ст. 1254 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844360/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>. Вважає, що нотаріус Маршалова М.В. порушила його конституційне право власності, передбачене ст. 41 Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_119/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1>, та унеможливила виконання покладеного на нього обов'язку зареєструвати право на спадщину.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 19 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 20 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 30 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршаловою М.В. на підставі заповіту спадкоємцю ОСОБА_4, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 41,17 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану на території Новозбур'ївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, яка належала померлому ОСОБА_8 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого 29 грудня 2001 року Новозбур'ївською сільською радою Голопристанського району Херсонської області на підставі свого рішення від 27 грудня 2001 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за заповітом, посвідченим 13 лютого 2009 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шевченко Н.В., на земельну ділянку із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 20,0 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Новозбур'ївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області і належала спадкодавцю ОСОБА_8 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого 29 грудня 2001 року Новозбур'ївською сільською радою Голопристанського району Херсонської області на підставі свого рішення від 27 грудня 2001 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності у порядку спадкування за заповітом, посвідченим 02 листопада 2006 року приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршаловою М.В., на земельну ділянку за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 21,17 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Новозбур'ївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області і належала спадкодавцю ОСОБА_8 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого 29 грудня 2001 року Новозбур'ївською сільською радою Голопристанського району Херсонської області на підставі свого рішення від 27 грудня 2001 року.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційних скаргах заявники просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Проте рішення апеляційного суду зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8

За свого життя ОСОБА_8 склад два заповіти: посвідчений 02 листопада 2006 року приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршаловою М.В. та зареєстрований за реєстром № 4129, відповідно до якого все належне йому майно заповів ОСОБА_9; посвідчений 13 лютого 2009 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шевченко Н.В. та зареєстрований за реєстром № 471, згідно з яким він заповів ОСОБА_3 належні йому 20,0 га земельної ділянки, яка розташована на території Новозбур'ївської сільської ради Херсонської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

30 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршаловою М.В. видано на ім'я ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 41,17 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території Новозбур'ївської сільської ради Херсонської області.

Крім того, установлено, що межі вищевказаної земельної ділянки площею 41,17 га, кадастровий номер НОМЕР_1, винесені в натурі на місцевості.

Згідно з відомостями, наданими Держземагентством у Голопристанському районі Херсонської області у листі від 15 жовтня 2014 року № 01-10/2718, на час відкриття спадщини за ОСОБА_8 не було зареєстровано земельної ділянки площею 20,0 га, розташованої на території Новозбур'ївської сільської ради Херсонської області із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Разом із тим установлено, що нотаріусом не було відмовлено ОСОБА_3 в оформленні права на спадщину.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, при цьому дійшов висновку, що вказані у заповіті на ім'я ОСОБА_3 20,0 га земельної ділянки, яка розташована на території Новозбур'ївської сільської ради Херсонської області із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не можуть бути розцінені як реально існуюче майно заповідача, оскільки 20,0 га земельної ділянки не визначено установленими межами, певним місцем розташування, відсутні кадастровий номер та визначені щодо неї права.

Крім того, суд визнав безпідставними та необґрунтованими і такими, що спростовуються матеріалами справи та не відповідають вимогам закону, доводи позивача про те, що ОСОБА_8 заповідав йому частину земельної ділянки площею 20,0 га із земельної ділянки площею 41,17 га.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що більш пізнім заповітом від 13 лютого 2009 року, складеним на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_8 змінив частково розпорядження попереднього заповіту шляхом складення нового, яким 20,0 га із належної йому земельної ділянки загальною площею 41,17 га заповів ОСОБА_3, замінивши у цій частині спадкоємця ОСОБА_4 на ОСОБА_3 та внісши зміни до складу спадкового майна.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку, що факт видання на ім'я ОСОБА_4 оспорюваного свідоцтва про право власності на землю свідчить про те, що спадкоємцю ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та про наявність спору про право.

Однак із вказаними висновками погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте, дійшовши висновку про визнання недійсним у повному обсязі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 30 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршаловою М.В. на підставі заповіту спадкоємцю ОСОБА_4, на вищевказану земельну ділянку, апеляційний суд всупереч положенням ст. ст. 11, 303, 304 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив скасувати зазначене свідоцтво у частині, що стосується 20,0 га земельної ділянки, яку йому заповів спадкодавець на підставі заповіту, посвідченого 13 лютого 2009 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шевченко Н.В. та зареєстрованого за реєстровим № 471; вимога про визнання права власності в порядку спадкування за ОСОБА_4 на частину земельної ділянки ніким не висувалася.

Крім того, слід зазначити, що згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Виходячи з вищевикладеного, судом усупереч ст. ст. 212, 303, 304, 309, 316 ЦПК України не досліджувалося питання, чи у належному порядку звернувся ОСОБА_3 до нотаріуса, з огляду на роз'яснення останньої, викладені у листі від 22 серпня 2014 (а. с. 47) щодо необхідності особистого звернення, а також судом не надано правової оцінки факту відсутності письмової відмови нотаріуса у вчиненні такої нотаріальної дії.

З огляду на викладене передчасним є висновок апеляційного суду про захист прав позивача у судовому порядку шляхом визнання права власності на спадкове майно.

Таким чином, апеляційним судом порушено норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги приватного нотаріуса Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршалової Марини Володимирівни та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Ступак