Ухвала

іменем україни

09 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року,

в с т а н о в и в :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2), публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») про захист прав споживача, посилаючись на те, що 13 грудня 2014 року під впливом обману та нав'язування послуг уклала договір побутового підряду із ФОП ОСОБА_2, відповідно до якого замовила виготовлення металопластикових вікон на суму 17 682 грн. Одночасно також уклала із ПАТ «Акцент-Банк» споживчий кредит на суму 16357,43 грн. з відсотковою ставкою 0,12 % річних. В подальшому детально ознайомившись з умовами вказаних договорів, позивач вирішила відмовитись від замовлення товарів та послуг, у зв'язку з чим 27 грудня 2014 звернулася до відповідачів із письмовими вимогами про розірвання укладених договорів. Проте відповідач ФОП ОСОБА_2 заперечив проти факту розірвання договору з підстав завершення виготовлення замовлення, а банк повідомив, що розірвання буде можливим у випадку наявності підтвердження виробника товару, що товар не доставлено або повернуто. Враховуючи зазначене, позивач просила на підставі ч. 2 ст. 867 ЦК України визнати розірваними вказані договори та зобов'язати ФОП ОСОБА_2 повернути банку кредитні кошти.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 березня 2015 року позов задоволено частково. Визнано розірваним договір від 13 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 Визнано розірваним кредитний договір від 13 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк». Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та просить залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, керуючись положеннями статей 651, 652 ЦК України, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» виходив з того, що ФОП ОСОБА_2 порушено вимоги чинного законодавства, що підтверджується належними доказами, наданими позивачем.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до умов п. 7.6 договору побутового підряду позивачка була попереджена про неможливість його розірвання, договір уклала та з його умовами погодилася, дійсність умов договору не оскаржувала, позовних вимог в частині укладення договору під впливом обману не уточнила.

Проте з такими висновками судів обох інстанцій в повному обсязі погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам судові рішення повністю не відповідають.

Судами встановлено, що 13 грудня 2014 року ОСОБА_1 уклала договір побутового підряду за індивідуальним номером AG-1246L із ФОП ОСОБА_2, відповідно до якого замовила виготовлення металопластикових вікон на суму 17 682 грн., де визначено, що 15881 грн. є попередньою платою, а сума 1800 грн. - заборгованість до передачі товару (а.с. 3).

13 грудня 2014 року позивач також уклала з ПАТ «Акцент-Банк» на суму 16357,43 грн. споживчий кредит для придбання вказаного вище товару, за яким банк повинен був перерахувати на рахунок ФЛП ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) суму коштів для оплати товару за договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 2 ст. 867 ЦК України замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними.

Відповідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції не уточнив позовні вимоги з підстав заявлення позову з приводу укладення договорів внаслідок обману, крім того, не залучив до участі у справі особу (ФЛП ОСОБА_3, код ЄДРПОУ НОМЕР_1), на користь якої банк зобов'язався перерахувати кредитні кошти та відмовляючи в задоволенні позову, фактично усунувся від вирішення справи.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції також не відповідає вимогам закону, оскільки задовольняючи частково позовні вимоги, суд належним чином не встановив всі фактичні обставини справи, зокрема, не перевірив факту перерахування кредитних коштів та не встановив особу, якій вказані кошти перераховані, в зв'язку із чим не визначився із колом осіб у справі, а також не уточнив позовних вимог в частині укладення договорів позивачем внаслідок обману.

Загальними засадами цивільного судочинства є, зокрема, судовий захист цивільного права та інтересу (ст. 3 ЦК України).

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, ураховуючи складність та особливість спорів, що виникають із кредитних правовідносин, проведення попереднього судового засідання є необхідним. При його проведенні суд має вчинити дії для врегулювання спору до судового розгляду, а якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному ч. 3 ст. 130 ЦПК України, то суд має виконати дії, передбачені частиною шостою цієї статті. Зокрема, суд має визначити, які правовідносини виникли між сторонами та які норми права підлягають застосуванню при вирішенні справи. Оскільки суд визначає, яка правова норма підлягає застосуванню до встановлених обставин (п. 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України), то посилання позивача у позовній заяві на норму права, яка не підлягає застосуванню, саме по собі не є підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог.

Таким чином, місцевий суд, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 10, п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, зобов'язаний був уточити позовні вимоги та розглянути спір по суті.

Разом з тим, в апеляційній інстанції усунути такі порушення місцевого суду не можливо, оскільки саме суд першої інстанції відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України зобов'язаний уточити позовні вимоги, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному ч. 3 ст. 130 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 213, 214, 303, 304, 316 ЦПК України на вказані положення закону уваги не звернули, доводів та заперечень сторін не перевірили, не встановили у повному обсязі фактичні обставини, що мають значення для справи, не дотрималися вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи зазначене, судові рішення не можуть залишатися в силі, допущені судами порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська