АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1568/15 Доповідач - Костів О.З.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Жолудько Л. Д., Сташків Б. І.,

при секретарі - Баляс Т.І.

представника апелянта ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у розмірі 2000 грн. щомісячно, до закінчення нею навчання в Одеському національному медичному університеті, але не більше, ніж до досягнення двадцятитрьохрічного віку.

Заявлені вимоги позивачка мотивувала тим, що є донькою відповідача та навчається на денні формі в Одеському національному медичному університеті. Відповідач ухиляється від її утримання та не надає жодної допомоги, хоча має таку можливість. Крім цього, вона має хронічні проблеми із зором та потребує такої допомоги.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи стягувати з 26 серпня 2015 року і до закінчення нею навчання на денній державній формі медичного факультету №2 Одеського національного медичного університету, але не довше, ніж до досягнення нею 23 річного віку.

Стягнуто із ОСОБА_4 в дохід держави 487.20 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_4 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що він має постійне місце роботи та стабільний заробіток, в зв»язку із чим у суду були відсутні підставі для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Також судом не в повній мірі враховано його матеріальний стан та стан здоровя, наявність на утриманні непрацездатнимх батьків матері, яка є інвалідом 2-ї групи, та батька похилого віку. Просить рішення скасувати та постановити нове, яким визначити аліменти в розмірі 1/5 частки від заробітку, щомісячно.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_4 ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник позивачки ОСОБА_5 ОСОБА_2, а також третя особа - ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, третьої особи, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.

Задовольняючи позов частково та визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі суд першої інстанції виходив із того, що відповідач отримує мінливий та нестабільний дохід.

Однак, колегія суддів з таким висновком не погоджується, оскільки він суперечить діючому законодавству, зроблений на неповно зясованих судом обставинах, які мають значення для справи, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.ст.213, 215 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справі згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

В судовому засіданні встановлено наступні обставини.

Відповідач ОСОБА_4 та третя особа

ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 21 лютого 2007 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №121, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ИД №013910 від 28 лютого 2007 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області.

Від даного шлюбу народилася одна дитина - донька ОСОБА_5 (позивачка по справі), ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ИД №208788 від 24 грудня 2014 року, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції.

Згідно довідки Одеського національного медичного університету №1580/М2 від 25 червня 2015 року ОСОБА_5 є студенткою IV семестру 2 курсу денної державної форми навчання медичного факультету №2 Одеського національного медичного університету IV рівня акредитації. Закінчує навчання 30 червня 2019 року.

Відповідно до ст.199 CK України, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_6 на постійній основі добровільно не бере участі в утриманні дочки, матеріальної допомоги не надає, хоча за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем може виконувати свої обов'язки по утриманню дитини.

Таким чином, в даному випадку наявні передбачені законом підстави для стягнення із відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Разом із тим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі передбачено ст.184 СК України.

За змістом вказаної статті, а також роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі Постанова Пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року), суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 працює на посаді лікаря в комунальному закладі Тернопільської районної ради «Тернопільське районне територіальне медичне об»єднання», форма працевлаштування основна робота, та його заробітна плата за період з березня по серпень 2015 року становила 15433.95 грн., що підтверджується довідкою №253 від 03 вересня 2015 року.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування,

Задовольняючи позов частково та визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст.213-214 ЦПК України, не вірно встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: чи наявні передбачені ст.184 СК України підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Висновки суду щодо наявності підстав для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Зокрема, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність ознак мінливості отримуваного відповідачем доходу та необґрунтовано визначив розмір аліментів у твердій грошові сумі, оскільки сам факт офіційного працевлаштування, отримання єдиного, регулярного та постійного доходу у вигляді заробітної плати за місцем роботи, відсутність інших доходів свідчить про регулярний, немінливий дохід платника аліментів.

Зазначення в довідці про доходи відповідача різного розміру його місячної заробітної плати залежить від кількості робочих та вихідних днів у місяці, нарахованих премій, надбавок, лікарняних, відпускних та, на думку колегії суддів, не може свідчити про нерегулярний чи мінливий дохід платника аліментів.

Враховуючи наведені обставини колегія суддів вважає, що в даному випадку стягнення аліментів повинно здійснюватися відповідно до положень ст.183 СК України - в частці від заробітку відповідача.

Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до вимог ст.182 СК України та п.17 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи із наведеного, при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню, колегія суддів враховує стан здоровя та матеріальне становище позивачки та платника аліментів.

Зокрема, відповідно до консультативного висновку окуліста №1898 від 07 липня 2015 року Центру відновлення зору ОСОБА_7, ОСОБА_5 поставлено діагноз «Міопія обох очей».

Крім цього, як вбачається із довідки Одеського Національного медичного університету №32-35/587 від 07 грудня 2015 року позивачка ОСОБА_5 стипендії не отримує.

Згідно довідки Поліклініки комунального закладу Тернопільської районної ради «Тернопільське районне територіальне медичне об»єднання» №239 від 02 вересня 2015 року позивач ОСОБА_4 знаходиться на «Д»-обліку в лікарів кардіолога, гастроентеролога, ортопеда-травматолога. Діагноз: «ІХС, кардіосклероз, гіпертонічна хвороба І-го ст..».

Також колегія суддів приймає до уваги, що інших дітей відповідач не має, однак разом із ним проживають непрацездатні батьки.

Зокрема, відповідно до довідки Великогаївської сільської ради №1918 від 02 вересня 2015 року, ОСОБА_4 є жителем с.В.Гаї, Тернопільського району, вул.Шевченка, 69, та склад його сім»ї наступний: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 - мати, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 батько.

Мати відповідача - ОСОБА_8, є інвалідом 2 групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № від 24 лютого 2011 року.

Батько відповідача - ОСОБА_9, є учасником війни, що вбачається із копії посвідчення №134620.

Згідно довідок Поліклініки комунального закладу Тернопільської районної ради «Тернопільське районне територіальне медичне об»єднання» №240 та №241 від 02 вересня 2015 року батьки позивача ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, знаходяться на «Д»-обліку в лікаря-кардіолога.

Також колегія суддів враховує, що відповідач є власником земельної ділянки площею 0.4208 га для ведення особистого селянського господарства в с.Великі Гаї Тернопільського району.

Окремо судом встановлено що будинковолодіння по вул.Шевченка, 69, в с.В.Гаї, Тернопільського району, вартістю 345540 грн., де продовжує проживати відповідач, в 2007 році останнім було подаровано своєму батькові за договором дарування від 22 березня 2007 року.

Згідно свідоцтва про шлюб Серії І-ИД №067364, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, 29 липня 2010 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб із ОСОБА_10, актовий запис №948.

У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Враховуючи наведені вище обставини колегія суддів вважає, що із відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, оскільки саме такий розмір аліментів, з врахуванням стану здоров»я та матеріального становища сторін, а також інших обставин, передбачених в ст.182 СК України, зможе в належній мірі забезпечити потреби позивачки та враховує можливості відповідача.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду в частині визначення розміру аліментів.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307, ст.309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовільнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2015 року змінити.

В частині визначення розміру аліментів рішення суду - скасувати.

Ухвалити в даній частині нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задовільнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, щомісяця, починаючи із 26 серпня 2015 року і до закінчення навчання на денній формі медичного факультету №2 Одеського національного медичного університету, але не довше ніж до досягнення нею 23 років.

В іншій частині рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Рішення вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_11