Справа № 395/875/15-ц
Провадження № 2/395/296/2015
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м.Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Лещенко О.В.,

при секретарі Лисенко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1В.) до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (далі відповідач, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4О.) про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою суду від 11 вересня 2015 року провадження у даній справі зупинено до розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ кримінальної справи № 392/2621/13-к за обвинуваченням: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вчиненні злочинів за ч.3 ст.191, ч.2 ст.366 КК України, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у вчиненні злочинів за ч.3 ст.191, ч.2 ст.366 КК України, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у вчиненні злочинів за ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України.

Ухвалою суду 06 листопада 20152 року провадження у справі відновлено.

У позовній заяві позивач вказав, що:

у відділенні № 9 ВАТ КБ Надра 24 квітня 2007 р. ОСОБА_1 відкрив депозитний рахунок № 619333 на суму 25000 грн., з якого 6 травня 2008 року зняв 10000 грн., а на залишену суму попросив продовжити договір ще на один рік. Йому 06.05.2008 року видали договір № 408626, квитанцію на внесення коштів № 1, а кошти привласнили. 13 травня 2009 року він звернувся у відділення № 9 ВАТ КБ Надра (далі - Банк) із заявою про повернення коштів. Йому відмовили, пославшись на Тимчасову адміністрацію, запропонували укласти додаткову угоду строком на один рік, що і було зроблено. 14 травня 2010 р. Вкладник звернувся в Банк із заявою про повернення коштів на що отримав відповідь, що договір не зареєстрований і на його рахунок грошових коштів не надходило, а стосовно працівників Банку відкрито кримінальну справу;

справа розглядалася Маловисківським районним судом Кіровоградської області за №392/2621/13-к, вироком якого від 10.11.2014 року визнано винними у скоєнні злочину за ч.3 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме:

- 05.03.2008 року ОСОБА_3 заволоділа коштами в сумі 14 000 грн., які обліковувались на депозитному рахунку №619333 вкладника ОСОБА_1 шляхом підробки від імені вкладника заяви на видачу готівки №143/1 від 05.03.2008 р;

- 06.05.2008 року ОСОБА_3 заволоділа коштами в сумі 1750 грн. використавши підроблену заяву на видачу кошті №455/1 від 06.05.2008 р;

- таким чином ОСОБА_3 заволоділа коштами 15750 грн., які знаходились на рахунку клієнта банку ОСОБА_1, а гр. ОСОБА_2, начальник відділення №9 ВАТ КБ Надра 06.05.2008 р. склала з ОСОБА_1 депозитний договір №408656 та видала квитанцію про надходження коштів №1 від 06.05.2008р. При цьому був порушений п.3.4.1 складеного договору в якому йдеться про зобовязання Банку зарахувати на відкритий рахунок кошти вкладника;

вищевикладені обставини не потребують доказування у звязку з вироком у кримінальному провадженні від 10.11.2014 р. по справі № 392/2621/13-к відносно ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в скоєнні злочинів за ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України;

Враховуючи вищевикладене позивач просить суд стягнути на його користь солідарно ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4О:

кошти в сумі 15750 грн. прямої шкоди станом на 06.05.2.008 року та 21748 грн., що становлять величину знецінення прямої матеріальної шкоди за період з травня 2008 року по травень 2015року;

не отримані відсотки в розмірі 2617 грн станом на 06.05.2009 року та 3000 грн станом на 13.05.2010 року, а також 2775 грн і 2635 грн, відповідно, що становлять величину знецінення коштів за відповідний період;

судові витрати покласти на відповідача.

У судове засідання позивач не зявився, у встановленому порядку про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду 14 грудня 2015 року надійшла його заява про розгляд справи в його відсутність та клопотання щодо заміни згідно ст. 33 ЦПК України первісного відповідача на належного, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. До суду 14 грудня 2015 року від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, в яких вказали, що позов не визнають, додаткових доказів не додають.

Згідно з частиною другою статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі є достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини.

За правилами ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд в судовому засіданні 14 грудня 2015 року, керуючись ч.1 ст. 33 ЦПК України згідно з якою суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача, постановив ухвалу, якою клопотання позивача ОСОБА_1 про заміну первісного відповідача належним відповідачем задоволено, замінено первісних відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 належними відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю із таких міркувань.

За правилами ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У судовому засіданні безспірно зясовано, що ухвалою Колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2015 року у справі № 5-1655 км 15 (далі ухвала ВССУ) змінено частково вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10.11.2014 року у справі №392/2621/13-к за обвинуваченням: ОСОБА_2 в скоєнні злочинів за ч.3 ст.191, ч.2 ст. 366 КК України, ОСОБА_3 в скоєнні злочинів за ч.3 ст.191 , ч.2 ст. 366 КК України, ОСОБА_4 в скоєнні злочинів за ч.3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України (далі вирок Маловисківського райсуду). При цьому ухвалою ВССУ вирок Маловисківського райсуду змінено в частині:

перекваліфікації дій ОСОБА_2 з ч.2 на ч. 1 ст. 366 КК України та призначення покарання за цією статтею, звільнення від призначеного покарання за цією статтею на підставі с. 49, ч.5 ст. 74 КК України, а також виключення з резолютивної частини вироку посилання на ст. 70 КК України;

перекваліфікації дій ОСОБА_3 з ч.2 на ч. 1 ст. 366 КК України та призначення покарання за цією статтею, звільнення від призначеного покарання за цією статтею на підставі с. 49, ч.5 ст. 74 КК України, а також виключення з резолютивної частини вироку посилання на ст. 70 КК України;

звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 366 КК України на підставі с. 49, ч.5 ст. 74 КК України, виключення з резолютивної частини вироку посилання на ст. 70 КК України, а також збільшення на підставі с. 75 КК України тривалості іспитового строку за ч. 3 ст. 191 КК України.

Вироком Маловисківського райсуду встановлено, зокрема, що

цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди не підлягає розгляду в даній кримінальній справі, оскільки останній не випливає з предявленого обвинувачення;

- 05.03.2008 р. ОСОБА_3 заволоділа коштами в сумі 14 000 грн., які обліковувались на депозитному рахунку №619333 «Класичний» клієнта банку ОСОБА_1 шляхом підробки від імені клієнта банку ОСОБА_1заяви на видачу готівки №143/1 від 05.03.2008 року.

- 06.05.2008р. ОСОБА_3 повторно заволоділа коштами в сумі 1750 грн. 52 коп., які обліковувались на депозитному рахунку №619333 «Класичний» клієнта банку ОСОБА_1 шляхом підробки від імені клієнта банку ОСОБА_1 заяви на видачу готівки від 06.05.2008 р. №455/1.

- ОСОБА_3 за попередньою змовою з колишнім начальником відділення № 9 ВАТ «Надра» Кіровоградського РУ ОСОБА_2, маючи прямий умисел на особисте збагачення та реалізовуючи його, вчинила службове підроблення, тобто внесла до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, а саме в заяву на видачу готівки на суму 14000 грн. від 05.03.08 - суму 675,72 грн. від 18.03.08. з рахунку ОСОБА_1 № 619333 відомостей, які не відповідають факту. В даному випадку ОСОБА_3 видала заяву на видачу готівки на суму 14000 грн. без підпису особи, що повинна була одержати гроші. Аналогічно було і у випадку з видачею і на суму 675,72 грн. Тобто, ОСОБА_3 зняла грошові кошти за допомогою заяв на видачу без наявності підпису отримувача грошей.

- 06.05.2008 року ОСОБА_2, усвідомлюючи свої дії, видала клієнту банку Надра ОСОБА_1 фіктивну квитанцію № 1 від 06.05.2008 року про внесення ОСОБА_1 грошових коштів на депозитний рахунок № 408626 в сумі 15 000 грн. Також, ОСОБА_2 розписалась в заяві на видачу готівки від 06.05.2008 року № 455/1 на суму 1680 грн., в графі зазначену суму одержав.

Відповідно до вироку Маловисківського районного суду від 10.11.2014 р.

-ОСОБА_2 визнано винною в скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати повязані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 від призначеного покарання звільнити з випробуванням, призначивши іспитовий строк тривалістю 3 роки.

-ОСОБА_3 визнано винною в скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати повязані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 від призначеного покарання звільнити з випробуванням, призначивши іспитовий строк тривалістю 3 роки.

Згідно з приписами ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Так за правилами ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Водночас частинами першою та другою ст. 228 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

При цьому згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За правила ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Статтею 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. (ст. 1190 ЦК України)

З огляду на вищенаведені факти, встановлені у вироку суду, та на вищезазначені положення ЦК України суд приходить до висновку, що:

- позовні вимоги про стягнення на користь позивача солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 коштів в сумі 15750 грн. прямої шкоди станом на 06.05.2008 року та 21748 грн., що становлять величину знецінення прямої матеріальної шкоди з травня 2008 року по травень 2015 року підлягають частковому задоволенню, оскільки:

з вироку Маловисківського райсуду не вбачається вини ОСОБА_4 у заподіянні позивачу цих збитків, убачається, що позивачу заподіяна майнова шкода у сумі 16426,24 (складається з коштів у сумі: 14 000 грн., якими ОСОБА_3 заволоділа 05.03.2008 року.; 1750 грн. 52 коп., якими ОСОБА_3 заволоділа 06.05.2008 року; 675,72 грн., які ОСОБА_3 за попередньою змовою з колишнім начальником відділення № 9 ВАТ «Надра» Кіровоградського РУ ОСОБА_2 зняла за допомогою заяв на видачу без наявності підпису отримувача грошей від 18.03.08. з рахунку ОСОБА_1 №619333).

А тому суд приходить до висновку, що слід стягнути на користь позивача: солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 14675,72 грн., оскільки коштами позивача саме в такому розмірі згідно вироку Маловисківського райсуду Кіровоградської області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заволоділи за попередньою змовою між ними; з ОСОБА_3 1750 грн. 52 коп.

Щодо позовної вимоги про стягнення 21748 грн., що становлять величину знецінення прямої матеріальної шкоди з травня 2008 року по травень 2015 року; суд вважає її необгрунтованою і такою, що не базуються на положеннях ЦК України, оскільки:

позивач, виходячи з принципу диспозитивності та на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами, суду доказів розміру упущеної вигоди не надав, а надані ним у якості доказу розрахунок знецінення коштів внаслідок інфляції грошових коштів у сумі 15750 грн. не є належним доказом, оскільки цей розрахунок не підтверджує доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а підтверджує факт знецінення коштів;

більш того, як убачається з позовної заяви 06.05.2008 року договір депозитного рахунку №619333 «Класичний» клієнта банку ОСОБА_1 не був у встановленому законодавством порядку продовжений (що також убачається з вироку Маловисківського райсуду), а значить не створив юридичних наслідків у виді договірних зобовязань, а тому за цих обставин не може бути застосована ст. 625 ЦК України, яка визначає відповідальність за порушення грошового зобов'язання;

- договір № 408626 строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір» від 06 травня 2008 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та позивачем є нікчемним, оскільки порушує публічний порядок, тому що він був спрямований на незаконне заволодіння майном позивача, а значить не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення на його користь не отриманих відсотків в розмірі 2617 грн. станом на 06.05.2009 року та 3000 грн. станом на 13.05.2010 року, а також 2775 грн. і 2635 грн., відповідно, що становлять величину знецінення коштів за відповідний період, не підлягають задоволенню.

Тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 79-80, 88 ч.3 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 22, 11 ч. 2 п.3, 215 ч.2, 216, 228, 541, 1166 ч.1, 1190 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 11, 14, 33 ч.1, 57, 58, 60, 61 ч.4, 158 ч.2, 197 ч.2, 208, 209, 212-215, 216, 223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 14675,72 (чотирнадцять тисяч шістсот сімдесят пять) 72 копійки.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 1750 грн. 52 коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 21748 гривень, що становлять величину знецінення прямої матеріальної шкоди з травня 2008 року по травень 2015 року, не отриманих відсотків в розмірі 2617 грн станом на 06 травня 2009 року та 3000 гривень станом на 13 травня 2010 року та 2775 грн і 2635 грн., відповідно, що становлять величину знецінення коштів за відповідний період - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 73 (сімдесят три) гривні 38 копійок на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 90 (девяносто) гривень 88 копійок на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Кіровоградської області через Новомиргородський районний суд Кіровоградської області.

Головуючий:

суддя О. В. Лещенко