АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7336/15 Справа № 206/5230/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
16 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :
головуючого Романюк М.М.
суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.
при секретарі Порубай М.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та виселення, -
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом 07 серпня 2014 року. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Елеваторна, 24, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 грудня 2009 року.
В даному домоволодінні проживає без реєстрації відповідач - її колишній чоловік, із яким шлюбні відносини припинені з 2004р, однак офіційно шлюб розірвано 14 грудня 2011 року. В будинку також проживають та зареєстровані два її сини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Поведінка відповідача є неналежною, оскільки він не сплачує орендну плату за користування належним їй житлом, від укладання договору оренди відмовляється, постійно вчиняє сварки і бійки, приводить до житла сторонніх осіб без її згоди, часто погрожує їй та її молодшому сину ОСОБА_6 фізичною розправою, а також настроює старшого сина ОСОБА_7 проти неї та молодшого сина, а 15 квітня 2014 р. на ґрунті неприязних стосунків, навмисно наніс тілесні ушкодження молодшому сину ОСОБА_6 і вона була вимушена звернутися із заявою до міліції з приводу побиття сина. Вироком Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2014 року відповідача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді 200 годин громадських робіт. Добровільно виселитись із її квартири відповідач відмовляється і своїми діями перешкоджає їй у користуванні власністю. На підставі викладеного просить виселити відповідача із домоволодіння, що розташоване за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Елеваторна, 24, без надання іншого житлового приміщення.
Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на його незаконність просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач поселився у спірний будинок як член сім'ї, а тому набув усі права, передбачені ст.156 ЖК України.

З даним висновком погодитися не можна виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 1991 по 2011 роки перебували у зареєстрованому шлюбі.

У 1991 році відповідач вселився до спірного будинку, який на той час належав матері позивача ОСОБА_8 , в якості члена сім'ї позивача.

27 квітня 2005 року ОСОБА_8 померла і власником спірного будинку стала позивач по справі, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 02 грудня 2009 року.

Згідно довідки комітету самоорганізації населення селища Шевченко в спірному будинку зареєстровані позивач по справі ОСОБА_2 та її сини: ОСОБА_4, ОСОБА_5

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_3, співвласником якої він є з 1998 року.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.1, 2 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

Таким чином, відповідач поселився у спірний будинок з порушенням встановленого законом порядку, оскільки під час вселення він утримував за собою право користування в іншому житловому приміщенні, де згодом реалізував своє право на безоплатну приватизацію. У спірному будинку відповідач ніколи зареєстрований не був і як він пояснив у суді апеляційної інстанції питання про його реєстрацію він не ставив.

З урахуванням зазначеного та приймаючи до уваги, що відповідач проживає у спірному будинку без реєстрації, будь яких доказів того, що він вселився у будинок, спочатку у 1991 році, в якості члена сім'ї власника, а саме ОСОБА_8, а потім у 2006 році в якості члена сім'ї вже нового власника позивача суду не надав, питання про визнання за ним права користування не ставив, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що відповідач набув усі права передбачені ст.156 ЖК України.

Крім того, як зазначив відповідач у своєму позові про виключення запису про батьківство з актового запису про батьківство дитини, з жовтня 2004 року він не підтримує шлюбних стосунків з ОСОБА_9 Дана обставина знайшла своє підтвердження поясненнями сторін під час розгляду справи і зазначена у рішенні суду, як встановлений факт.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Під час розгляду справи було встановлено, що проживаючи у будинку, який належить позивачу на праві власності, відповідач поводиться неналежним чином, як до самої позивача так і членів її сім'ї неповнолітнього ОСОБА_5 Наслідком такої поведінки стала кримінальна справа відносно відповідача. Згідно вироку Самарського районного суду м.Дніпропетровська, який набрав законної сили, відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України відносно неповнолітнього ОСОБА_5 та призначено покарання у виді громадських робіт. Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача позивач змушено була декілька разів звертатися до міліції, внаслідок чого з відповідачем проводилася бесіда профілактичного характеру.

Посилання суду першої інстанції, як на підставу обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог, на пояснення свідків, які негативно характеризують позивача і позитивно відповідача, є помилковим, оскільки дані пояснення не мають правого значення при вирішенні даної справи.

Крім того, посилання суду на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню тому, що норми ст.391 ЦК України не передбачають виселення, також є помилковим, оскільки згідно даної норми позивач має право на усунення перешкод у здійсненні ним права користування і це можливо шляхом виселення.

З урахуванням викладеного судова колегія дійшла до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених вимог.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та виселення задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_3 з будинку 24 по вул.Елеваторній у м.Дніпропетровську без надання іншого житлового приміщення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

ОСОБА_10