Номер провадження: 22-ц/785/4826/15
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом, який було уточнено до ОСОБА_3 про стягнення боргу посилаючись на те, що 22 липня 2013 року він надав у борг відповідачу 2000 доларів США, які вона зобов'язалась повернути в строк до 01.09.2013 року, якщо відповідачем з ним у строк до 01.08.2013 року не буде укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, про що була складена розписка.

Відповідач свої зобов'язання не виконала з продажу квартири позивачу, мотивуючи це тим, що процес оформлення квартири видався дуже складним, та постійно просила позивача дати гроші для подальшого оформлення.

ОСОБА_2 посилався на те, що він довіряючи ОСОБА_3, ще не раз надавав їй грошові кошти у борг, а всього на загальну суму 28400 грн. та 4000 доларів США, про що є відповідні відмітки у розписці.

У зв'язку з тим, що відповідач не повернула борг, позивач вимушений був звернутися до суду з зазначеними позовом в якому просив стягнути на його користь 140584,12 грн. основного боргу, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 5702,72 грн., інфляційні витрати у розмірі 58988,27 грн., судовий збір та витрати на правовому допомогу у розмірі 2000 грн.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року заяву ОСОБА_2 задоволено, накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, розташоване за адресами: АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Біляївською державною нотаріальною конторою від 12.02.2008 року; 1/2 частина квартири, АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності виданого Бюро приватизації 23.12.1994 року на основі розпорядження від 16.12.1994 року № 456а.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти відповідно до розписки від 02 липня 2013 року у розмірі 2000 доларів США, що за курсом НБУ на дату ухвалення рішення склала 47001,60 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. та витрати на судовий збір у розмірі 2242,41 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 березня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.1,3 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Задовольняючи позов частково суд помилково дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до наданої суду розписки, 02 липня 2013 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2, 2000 доларів США в рахунок сплати за купівлю квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язалась до 01 серпня 2013 року укласти нотаріально оформлений договір купівлі-продажу вказаної квартири. У разі відмови від укладання договору купівлі-продажу, ОСОБА_3 зобов'язана повернути вказану суму в строк один місяць з моменту відмови.

У судовому засіданні позивач пояснив, що дійсно він сплатив зазначені кошти в частину сплати за купівлю квартири, та в подальшому сплачував кошти відповідачу, як оплату за купівлю квартири, в борг він ОСОБА_3 кошти не давав. Вважає, що з вини відповідача не було укладено договір купівлі-продажу квартири.

В свою чергу відповідач у судовому засіданні пояснила, що в борг у позивача кошти не брала, а отримала зазначені в розписці гроші в рахунок сплати за купівлю позивачем її квартири. Подальші кошти які вона отримувала від позивача, вона вважає такими, що ним сплачувались за проживання у квартирі, тобто як орендна плата.

Позивач не заперечував, що дійсно він проживав у квартирі, в той час як відповідач оформлювала документи.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

За змістом вказаної норми Закону аванс виконує функцію попередньої оплати і підлягає поверненню в усіх випадках невиконання договору.

Приймаючи до уваги фактичні правовідносини, які виникли між сторонами (повернення авансу), суд обґрунтовано не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача трьох процентів річних та індексу інфляції передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, так як між сторонами не виникло грошових зобов'язань.

З тексту розписки вбачається, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 чотири тисячі доларів США та 28400,00 грн. в рахунок оплати за покупку квартири за адресою АДРЕСА_1.

Позивач зазначені кошти вважає боргом за договором позики.

Оскільки надані позивачем грошові кошти відповідачу за своєю природою не є коштами у розумінні вимог ст.. 827 ЦК України - договору позики, колегія суддів вважає, що вимоги позивача з саме цих підстав не підлягають задоволенню.

Однак колегія суддів вважає, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про захист свого права з інших підстав, якщо вважає, що це його право порушено.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що викладені обставини судом з'ясовано неповно, висновок суду не відповідає викладеним обставинам, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового по суті позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.1, 3 ч.1, п.1 ст.309, ст.313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 березня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко