У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів:Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч Андрій Сергійович, про визнання недійсним договору дарування, за касаційною скаргою ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_9, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування 55/100 частин будинку АДРЕСА_1 від 9 жовтня 2009 року, укладеного між ним та ОСОБА_7, зареєстрованим в реєстрі за № 598; припинити за ОСОБА_7 право власності на 55/100 частини будинку АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на вказану частину будинку, посилаючись на те, що при укладенні спірного правочину відповідач скористалася його складним матеріальним становищем та ввела його в оману.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано договір дарування 55/100 частин будинку АДРЕСА_1 від 9 жовтня 2009 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7,зареєстрований в реєстрі за № 598, недійсним. Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_7 на 55/100 частини будинку АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 55/100 частин будинку АДРЕСА_1. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 березня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_6, подана його представником ОСОБА_9, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду не відповідає цим вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2001 року позивачу ОСОБА_6 належало 55/100 частин будинку АДРЕСА_1. 9 жовтня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_7 прийняла в дар 55/100 частин будинку АДРЕСА_1. Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем А.С., та зареєстровано в реєстрі за № 598.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції перевірив відповідність спірного правочину вимогам ЦК України та дійшов висновку щодо недоведеності заявлених ОСОБА_6 позовних вимог про визнання недійсним договору дарування та одночасно вирішив питання щодо строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем, та за наявності таких обставин відмов в задоволенні позову.

Проте повністю погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна з огляду на наступне.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суду рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позовне доведено, що є самостійною підставою для цього.

Апеляційний суд наведених вище роз'яснень Пленуму Верховного Суду України не врахував та одночасно відмовив у позові і з підстав пропуску строку для звернення з позовом і з підстав недоведеності позову, що є порушенням зазначених вимог закону.

За таких обставин рішення апеляційного суду не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому оскільки воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_9, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська