Справа № 199/5016/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

04 червня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Яншиній Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4, 2001 року народження, до ОСОБА_5, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., ОСОБА_7 та ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з даним позовом до відповідачки про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1, - недійсним.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що 06.07.2010 року між ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1, який був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кучмій Н.В. за реєстровим №3584.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що при укладенні спірного договору відповідачка ОСОБА_5 була відсутня у нотаріуса, а у нього самого були відсутні правовстановлюючі документи на будинок, до того ж не були належним чином оформлені документи на земельну ділянку, на якому розташоване домоволодіння.

Також позивачі вказують на те, що під час укладення спірної угоди у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована ОСОБА_3 разом зі своєю донькою малолітньою донькою ОСОБА_4, 2001 року народження, та при посвідченні договору купівлі-продажу нотаріусом не було перевірено наявність дозволу органу опіки та піклування на вчинення даної угоди.

Посилаючись на те, що спірний договір не відповідає нормам закону, а саме ст. 377 ЦК України та 120 Земельного кодексу України, при його посвідченні нотаріусом були порушені вимоги інструкції для посвідчення даного виду договору, позивачі просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1, укладений 06.07.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, який був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кучмій Н.В. за реєстровим №3584.

Представник позивачів ОСОБА_9 у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги з урахуванням уточнення від 17.03.2015 року підтримав у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, якою просила справу слухати у її відсутність, в позові просила відмовити у повному обсязі та застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності.

Представник відповідачки ОСОБА_8 проти позову заперечувала, надавши письмові заперечення, у судовому засідання надала пояснення. аналогічні викладеним у запереченнях, також просила застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності та у позові відмовити у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_7 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність та пропуск позивачкою строку позовної давності.

Представник третьої особи - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. проти позову заперечував та надав пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях на позовну заяву. Додатково представник зазначив, що перед посвідченням зазначеного у позові договору купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 нотаріусом були проведені всі необхідні для цього нотаріальні дії, обидві сторони договору були присутні, нотаріусом була перевірена їх дієздатність, а також належність продавцю ОСОБА_10 домоволодіння, після чого договір був підписаний сторонами.

Також представник нотаріуса зазначив, що при посвідченні угоди була досліджена виписка з домової книги домоволодіння, яку надав сам ОСОБА_1, згідно з якою позивачка ОСОБА_3 була 26.04.2010 року знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Вислухавши пояснення представників сторін, та інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи та заперечення, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2005 року, реєстровий №5498, належало домоволодіння АДРЕСА_1.

За змістом ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

06.07.2010 року між ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1, який був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кучмій Н.В. за реєстровим №3584. Згідно з п. 1.3 договору, продажж будинку було здійснено за суму 592696,00 грн.

Згідно з п. 1.5 договору було зазначено застереження, щодо приватизації земельної ділянки в подальшому самим покупцем та відсутність кадастрового номеру земельної ділянки було умовою, за якої сторони дійшли згоди та це впливало на сам договір, оскільки предметом договору був саме житловий будинок та інші споруди та будівлі.

Також судом встановлено, що на момент укладення договору ОСОБА_3 була 26.04.2010 року знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується випискою із домової книги та паспортом ОСОБА_3 НОМЕР_1 від 13.11.2000 року зі штампом про зняття з реєстрації. Її малолітня донька ОСОБА_4, 2001 року народження, також зареєстрованою у домоволодінні на час укладання договору не була.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд звертає увагу на те, що ст. 203 ЦК України насамперед встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а конкретні підстави для визнання договорів недійсними визначені ст.ст. 215, 218-235 ЦК України, і такі підстави повинні мати місце саме на час укладення такого договору.

Посилання позивачів на недотримання при укладені договору норм ст. 377 ЦК України та 120 ЗК України, суд не може прийняти як підставу для задоволення позову, оскільки зазначені норми регулюють правий статус земельної ділянки, на якій розташований будинок, до того ж сторони дійшли згоди щодо цього питання при підписанні договору.

Судом встановлено, що на час укладання спірного договору купівлі-продажу сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були дотримані усі умови для його посвідчення, при вчиненні нотаріальних дій, нотаріусом були вчинені всі дії, що передбачені чинним законодавством при вчиненні подібного виду послуг, а також перевірено наявність або відсутність зареєстрованих осіб, у тому числі неповнолітніх дітей.

В силу ст.ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином суд дійшов висновку, що позивачам про існування спірного договору купівлі-продажу було відомо відразу після підписання договору - 06.07.2010 року, однак з даним позовом вони звернулись 19.06.2014 року, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності. Враховуючи клопотання відповідачки про застосування строку позовної давності, та зважаючи на відсутність правових підстав для визнання договору недійсним, суд вважає ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4, 2001 року народження, в позові до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, - відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 154, 212, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4, 2001 року народження, до ОСОБА_5, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., ОСОБА_7 та ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: