Справа № 455/277/14 Головуючий у 1 інстанції: Бонецький Л.Й.
Провадження № 22-ц/783/1457/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

з участю: представника апелянта(відповідача ОСОБА_2.) - ОСОБА_3,

позивачки - ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 02 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2014р. ОСОБА_4 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16 червня 2013 року о 18 годині 15 хвилин в с. Бачина Старосамбірського району Львівської області, вона прямувала до свого городу по сільській дорозі і вийшовши на тротуар біля двору ОСОБА_6, побачила що з протилежної сторони провулку на великій швидкості рухається автомобіль марки ГАЗ-53, і проїжджаючи через бетонну стічну трубу, він рухається прямо на неї. Автомобіль збив її лівою боковою стороною. Автомобілем керував ОСОБА_5, який вчинив на неї наїзд, а автомобіль належить ОСОБА_2 31 жовтня 2013 року ОСОБА_5 був притягнутий Старосамбірським районним судом до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Внаслідок наїзду вона отримала тілесні ушкодження легкого ступеня важкості у зв'язку з якими перебувала на лікуванні у Старосамбірській центральній районній лікарні з 18 червня 2013 року по 01 липня 2013 року. Перебуваючи на лікуванні від отриманих травм, вона витратила великі кошти, а також на медобстеження у м. Львові та на поїздки. Крім витрат понесених нею на лікування, їй спричинено також і моральну шкоду.

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 02 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 833 грн. 10 коп. матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто солідарно судові витрати з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в сумі 243,60 грн.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі, посилається на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Вважає, що судом порушено норми матеріального і процесуального права та не повно з'ясовано обставини справи. Зокрема покликається на те, що судом першої інстанції не враховано того, що автомобіль у ОСОБА_2 вибув поза його волею, оскільки він не дозволяв ОСОБА_5 керувати автомобілем, останній сам сів за кермо вказаного автомобіля. Крім того, суд поклав на відповідачів солідарну відповідальність, проте відповідно до ч.4 ст.1187 ЦК України розмір відшкодування повинен бути визначений у частці. Звертає увагу суду на те, що позивач намагалась завищити суму матеріальної шкоди(коштів потрачених на лікування), подавши чеки без зазначення назв препаратів. Також вважає, що моральна шкода, яка стягнута судом першої інстанції є завищеною, необґрунтованою і не відповідає тяжкості тілесних ушкоджень. Крім того, судом не враховано, що відповідачем ОСОБА_2 під час перебування позивача на лікуванні було передано 2тис.грн. на відшкодування матеріальних і моральних витрат, що визнала в суді позивач. Просить оскаржуване рішення змінити, відмовивши у стягненні матеріальної і моральної шкоди з ОСОБА_2

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта(відповідача) ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та пояснення відповідача ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, позивача на її заперечення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 02 грудня 2014 року скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК Українипід час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_5 повинні солідарно відшкодувати шкоду, оскільки Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 31.10.2013р. ОСОБА_5 визнаний винним у ДТП, а власник автомобіля - ОСОБА_2 допустив недбалість, дозволивши управляти технічно несправним автомобілем.

Проте, погодитись з такими висновками суду, колегія суддів не може з таких підстав.

Судом встановлено, що 16 червня 2013 року ОСОБА_5 о 18 годині 15 хвилин в с.Бачина Старосамбірського району Львівської області, керував автомобілем марки "ГАЗ-53", без номерного знака, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки, виїхав за межі проїжджої частини дороги, де на тротуарі скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4, яка отримала легкі тілесні ушкодження, та на перешкоду - огорожу, внаслідок чого автомобіль та огорожа отримали механічні пошкодження, чим порушив п.1.1, п.п. "б" п.2.1, п.10.2, п.10.5, п.12.1, п.12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 31.10.2013 року винним у даній ДТП визнаний ОСОБА_5

Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи та матеріалів кримінального провадження №000296 (Висновок експерта № 93/13 від 19.06.2013 року) ОСОБА_4 у результаті вищезгаданої ДТП отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За загальним правилом статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується особою незалежно від її вини.

Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, вимога позивача про відшкодування понесених нею витрат на придбання ліків та про відшкодування моральної шкоди ґрунтується на вимогах закону, однак, підлягає доказуванню з урахуванням положень глави п'ятої ЦПК України.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до вимог ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.58 ЦПК).

В силу вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи товарних чеків та квитанцій(а.с.23-45), колегія суддів дійшла висновку про те, що з них не можна безспірно встановити той факт, що вони підтверджують понесені саме позивачем витрати на лікування від отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, оскільки відсутні рекомендації (рецепти) лікарів щодо необхідності у їх придбанні, а відтак, вказані письмові докази не містять інформації щодо предмета доказування у даній справі, а тому не є належними доказами і не можуть бути враховані судом при вирішенні даного спору.

Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відшкодуванню підлягає сума витрачена на лікування і придбання ліків в розмірі 833,10 грн., оскільки у відповіді Старосамбірської ЦРЛ від 26.03.2014р. зазначений перелік медикаментів, які призначались лікуючим лікарем для лікування саме позивача ОСОБА_4.(а.с.45,70-71).

Відтак, вимоги позивача про заподіяння йому майнової шкоди у заявленому розмірі, завданої понесенням витрат, викликаних необхідністю придбання ліків для лікування отриманого внаслідок ДТП тілесного ушкодження підлягають до часткового задоволення у розмірі 833,10 грн..

Колегія суддів не погоджується із висновком суду щодо наявності підстав для солідарного відповідальності ОСОБА_2 і ОСОБА_5 із врахуванням наступного.

За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, яка завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.1190 ЦК України солідарна відповідальність передбачена за шкоду, яку особи заподіяли спільними діями або бездіяльністю. Як вбачається із матеріалів справи та матеріалів кримінального провадження №0000296 по факту вказаного ДТП не підтверджена спільність дій двох відповідачів у заподіянні шкоди.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

В п.9 своєї постанови № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначив, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з його вини.

Особи, які вчинили ці протиправні дії (неправомірно заволоділи транспортним засобом, механізмом або іншим об'єктом), відшкодовують шкоду на загальних підставах цивільно-правової відповідальності особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Коли цьому сприяла недбалість її власника або володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, яка неправомірно заволоділа цим джерелом, і на його власника або володільця у частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 1187 ЦК).

Доводи апелянта про те, що автомобіль вибув із володіння ОСОБА_2 поза його волею, є безпідставними і спростовуються матеріалами справи та матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що ОСОБА_2 виїхав з подвір'я в провулок, де зупинив автомобіль, після чого вийшов, підняв капот і ще раз перевірив мотор. В цей час до нього підійшов ОСОБА_5, який сів за кермо, а він сів поруч з ним, бо боявся, щоб ОСОБА_5 не наробив біди.

Враховуючи дані обставини, колегія суддів вважає, що виявлена недбалість ОСОБА_2, як власника транспортного засобу до порядку експлуатації та надання права керування ОСОБА_7 без перевірки його навиків, сприяли вчиненню ДТП.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те шкода, завдана внаслідок використання автомобіля марки ГАЗ-53, як джерела підвищеної небезпеки, та вчинення ДТП із заподіянням позивачу ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я, підлягає відшкодуванню спільно як власником цього транспортного засобу ОСОБА_2 так і безпосередньою особою, що вчинила ДТП - ОСОБА_5 у частках із врахуванням всіх обставин, пов'язаних із завданням шкоди, зокрема, їх винної поведінки та причинного зв'язку між шкодою і їх протиправною поведінкою та становить: на відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 - 2000 грн. а з ОСОБА_5 - 7000 грн..

Колегією суддів встановлено, не заперечується сторонами і визнається позивачем, що на лікування позивачу відповідачем ОСОБА_2 було надано 2000 грн. в позасудовому порядку. Із врахування вказаних обставин та ступеня вини кожного із відповідачів, колегія суддів приходить до висновку, що матеріальна шкода в розмірі 833,10 грн. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_5

Суд першої інстанції не дотримався встановленого ст.212 ЦПК Українипринципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін,та не дав їм належну оцінку, а тому прийшов до невірного висновку про наявність підстав для солідарного стягнення завданої шкоди.

Відповідно до ст. 309 ЦПК Україниоднією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду про солідарне стягнення майнової шкоди та судових витрат з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4.

Керуючись 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ч.1 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 02 грудня 2014 року - скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 833,10 грн. та моральну шкоду в розмірі 7000 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 2000грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_2 в користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.(по 121,80 грн. з кожного).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

Б.М.Гриновець