У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування розпорядження районної державної адміністрації та визнання недійсним договору оренди водного об'єкту загальнодержавного значення за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення апеляційного суду Київської області від 13 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року прокурор в інтересах держави звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 20 січня 2012 року № 58 «Про передачу в довгострокову оренду водного об'єкту ОСОБА_3 в межах с. Крюківщина та в адміністративних межах Тарасівської сільської ради за межами населеного пункту Києво-Святошинського району» надано дозвіл на укладення з ОСОБА_3 договору довгострокової оренди водного об'єкту в межах Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району загальною площею 17,6641 га строком на 25 років для риборозведення. На підставі вказаного розпорядження 24 лютого 2012 року між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 було укладено договір оренди водного об'єкта загальнодержавного значення № 84, згідно з яким останньому передано в довгострокове користування на умовах оренди водний об'єкт площею 17,6641 га, що знаходиться в адміністративних межах Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району.

Прокурор зазначав, що передача вказаного водного об'єкта в довгострокову оренду здійснена з порушенням законодавства, оскільки відноситься до водних об'єктів загальнодержавного значення, а згідно зі ст. ст. 14, 51 Водного кодексу України (далі - ВК України) розпорядження такими об'єктами віднесено до відання Кабінету Міністрів України, а не місцевих органів влади. З урахуванням наведеного прокурор просив поро задоволення позову.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2015 року у задоволенні позову прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 серпня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 20 січня 2012 року № 58 «Про передачу в довгострокову оренду водного об'єкту громадянину України ОСОБА_3 в межах села Крюківщина та в адміністративних межах Тарасівської сільської ради за межами населеного пункту Києво-Святошинського району Київської області». Визнано недійсним договір оренди водного об'єкту загальнодержавного значення, укладений між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення районного суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірний водний об'єкт для риборозведення дійсно має загальнодержавне значення, проте на час видачі оскарженого прокурором розпорядження та укладення договору оренди чинне на той час законодавство, зокрема ВК України, ЗК України, Закон України «Про місцеві державні адміністрації» та Закон України «Про оренду землі» не забороняли приймати такі рішення районним державним адміністраціям як орендодавцями таких об'єктів, а, крім того, не було чіткого розмежування таких повноважень між ними і Кабінетом Міністрів України.

Скасовуючи рішення суду та задовольняючи позов прокурора, апеляційний суд виходив із того, що розпорядження водними об'єктами загальнодержавного значення належить виключно Кабінету Міністрів України і повноважень орендодавця такого водного об'єкта Києво-Святошинській районній державній адміністрації не надавались. Отже, оскаржене прокурором розпорядження місцевого органу влади є незаконним, у зв'язку з чим договір оренди є недійсним.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 20 січня 2012 року № 58 «Про передачу в довгострокову оренду водного об'єкту ОСОБА_3 в межах с. Крюківщина та в адміністративних межах Тарасівської сільської ради за межами населеного пункту Києво-Святошинського району» надано дозвіл на укладення з ОСОБА_3 договору довгострокової оренди водного об'єкту в межах Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району загальною площею 17,6641 га строком на 25 років для риборозведення.

На підставі вказаного розпорядження 24 лютого 2012 року між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 було укладено договір оренди водного об'єкта загальнодержавного значення № 84, згідно з яким останньому передано в довгострокове користування на умовах оренди водний об'єкт площею 17,6641 га, що знаходиться в адміністративних межах Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району. З цього часу ОСОБА_3 використовує об'єкт оренди за цільовим призначенням, відповідно до умов договору.

Пред'являючи позов, прокурор зазначав про те, що передача вказаного водного об'єкта в довгострокову оренду здійснена з порушенням законодавства, оскільки відноситься до водних об'єктів загальнодержавного значення, а згідно зі ст. ст. 14, 51 ВК України розпорядження такими об'єктами віднесено до відання Кабінету Міністрів України, а не місцевих органів влади.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 стверджував про те, що спірний об'єкт є ставком, штучною водоймою і належить до об'єктів місцевого значення. Проте у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд цих доводів взагалі не перевіряв та наданим відповідачем доказам жодної правової оцінки не надав.

Згідно зі ст. ст. 1, 3 ВК України ставок - це штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн кубічних метрів і він відноситься до водного фонду України.

Відповідачем стверджувалось про те, що водний об'єкт «Сахравщина» площею дзеркала води 17,6641 га створено штучно на лівій притоці р. Сіверка на території Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області й призначений для риборозведення, має корисний об'єм 446,0 тис. куб. м і згідно з листом Держводагенства України є ставком та належить до водних об'єктів місцевого значення, не є внутрішніми морськими водами, територіальним морем, а також акваторією морських портів, не є підземними водами, не є поверхневими водами, що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоками.

Зазначеним доводам відповідача судом належної правової оцінки на відповідність дій Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області вимогам ст. ст. 1, 3, 5 ВК України не надано.

Крім того, згідно з чч. 5 і 6 ст. 51 ВК України, у редакції, який діяв на час спірних правовідносин (до 1 липня 2013 року) орендодавцями водних об'єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації. Розподіл повноважень щодо передачі водних об'єктів загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

При цьому згідно з розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 12 квітня 2011 року № 338 «Про додаткові заходи щодо упорядкування використання водних об'єктів загальнодержавного значення у Київській області», яке є чинним, районним державним адміністраціям було доручено здійснити заходи щодо впорядкування використання на умовах оренди водних об'єктів загальнодержавного значення, розташованих на території Київської області.

Відповідно до роз'яснень управління водного господарства у м. Києві та Київської області «Про додаткові заходи щодо упорядкування використання водних об'єктів загальнодержавного значення в Київській області», які є додатком № 1 до зазначеного вище розпорядження Київської обласної державної адміністрації, орендодавцями водних об'єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації, як визначено ст. 51 ВК України, виходячи з цього орендодавцями водних об'єктів, незалежно від місця їх розташування (в межах населеного пункту або за його межами), є районні державні адміністрації.

На виконання цього розпорядження, як зазначав відповідач та районна держана адміністрація, і діяла Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області.

При цьому судом установлено, що Кабінет Міністрів України не визначив розподілу повноважень щодо передачі водних об'єктів загальнодержавного значення, що передбачено ч. 6 ст. 51 ВК України.

У порушення наведеного та вимог ст. ст. 214, 316 ЦПК України апеляційний суд не дав оцінки тому, чи є відсутність розмежування повноважень між Кабінетом Міністрів України та місцевими державними адміністраціями на розпорядження водними об'єктами загальнодержавного значення (ч. 6 ст. 51 ВК України) безумовною забороною для застосування місцевими державними адміністраціями положень ч. 5 ст. 51 ВК України, яка орендодавцями водних об'єктів загальнодержавного значення наділяла і Кабінет Міністрів України, і місцеві державні адміністрації, які діяли згідно повноважень, закріплених за ними ст. ст. 2, 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 7 жовтня 2015 року № 3-744 гс 15.

Крім того, у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються різними актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підстав цих норм вирішувати справи.

Проте, визнаючи недійсним цивільно-правовий договір оренди водного об'єкта загальнодержавного значення, укладений між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3, апеляційний суд взагалі не зазначив, які норми ЦК України чи інше законодавство підлягає застосуванню для визнання правочину недійсним, хоча прокурор посилався на положення ст. 215 ЦК України.

За таких обставин, коли фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягаєскасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційноїінстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської від 13 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик