Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"25" червня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кашицької С. А., при секретарі Сініловій Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат.

Позивач в обґрунтування позовних вимог в позовній заяві вказує, що він з 27 січня 2012 року перебував у трудових відносинах із відповідачем. 05 лютого 2015 року позивача було звільнено з ПАТ «Азовзагальмаш» на підставі ст.40 п.1 КЗпП України. Починаючи з 01 липня 2014 року по 05 лютого 2014 року йому була нарахована, але не сплачена у повному обсязі заробітна плата, у звязку з чим виникла заборгованість по заробітній платі, яку до теперішнього часу відповідач не сплатив. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі з 01 липня 2014 року по 05 лютого 2015 року, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу на загальну суму 13609,39 грн. без стягнень з цієї суми необхідних утримань та платежів, середній заробіток за час затримки розрахунку з наступного дня після його звільнення 06 лютого 2015 року та по день винесення рішення, моральну шкоду в розмірі 1000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 250 грн.

Позивач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. В матеріалах справи маються письмові заперечення, в яких відповідач вказав, що позовні вимоги визнає частково, заборгованість по заробітній платі ПАТ «Азовзагальмаш» перед позивачем складає 13609,39 грн. з урахуванням компенсації за невикористану відпустку в сумі 1922,98 грн., вихідної допомоги в сумі 2245,91 грн., позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 13609,39 грн. визнає. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

У звязку з чим, суд ухвалив розглядати справу в порядку ст..224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 27.01.2012 року був прийнятий на роботу до ПАТ «Азовзагальмаш», 05.02.2014 року звільнений з вказаного підприємства на підставі п.1 ст.40 КЗпП України в звязку із скороченням штату працівників, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці.

В матеріалах справи мається довідка, видана 18.06.2015 року ПАТ «Азовзагальмаш», відповідно до якої заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 з урахуванням обовязкових податків та інших утримань за липень 2014 року складає 1517,84 грн., за серпень 2014 року складає 1784,15 грн., за вересень 2014 року 1784,15 грн., за жовтень 2014 року 1784,15 грн., за листопад 2014 року 1059,54 грн., за грудень 2014 року 1059,54 грн., за січень 2015 року 1059,54 грн., за лютий 2015 року 3560,48 грн. з урахуванням компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, сума остаточного розрахунку складає 13609,39 грн., розрахунок з позивачем не проведений.

Відповідно до ст..115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст.116 ч.1 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що підлягають сплаті від підприємства, закладу, організації проводиться в день звільнення. Про нараховані суми , що підлягають сплаті робітнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити робітника перед виплатою вказаних сум.

Ч. 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 не була виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 13609,39 грн. та ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 13609,39 грн.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до письмових заперечень відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 280,72 грн.

Згідно із табелем врахування робочого часу за другий друге півріччя 2014 року, перше півріччя 2015 року вбачається, що позивач мав наступний графік роботи: одна доба робоча три доби вихідних, тобто загальна кількість робочих днів позивача з дня наступного після його звільнення 06.02.2015 року по день винесення рішення становить 36 днів.

Таким чином, розмір середньої заробітної плати за весь час затримки заробітної плати, тобто з 06.02.2015 року по 25.06.2015 року (день постановлення рішення) становить 10105,92 грн. (36 робочих днів за період з 06.02.2015 року по 25.06.2015 року * на середню заробітну плату за один відпрацьований день 280,72 грн.)

При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06.02.2015 року по 25.06.2015 року в сумі 10105,92 грн., з яких відповідач зобовязаний провести утримання та перерахування до бюджету передбачені законом податки та обов'язкові платежі.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу частини заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 1000 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 200 грн.

На підставі ч.1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із довідкою від 27.05.2015 року виданою адвокатом ОСОБА_2 вбачається, що позивач сплатила гонорар у сумі 250 грн. за надання юридичних послуг: складання позовної заяви.

Таким чином, суд, вважає за можливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати повязані з складанням позовної заяви у розмірі 250 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 487,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218 , 224 ЦПК України, ст.ст. 115, 117, 233, 237-1 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м.Маріуполь, Площа Машинобудівельників, буд.1, р/р 5012 в філії ПАТ «Перший Український ОСОБА_3» м.Маріуполь, МФО 335742, , ІПН 90) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість по заробітній платі за період з 01 липня 2014 року по 05 лютого 2015 року, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу на загальну суму 13609,39 грн. без стягнень з цієї суми необхідних утримань та платежів, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 10105,92 грн., з утриманням ПАТ Азовзагальмаш з цих сум передбачених законом податків та обовязкових платежів при їх виплаті, моральну шкоду в розмірі 200 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 250 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м.Маріуполь, Площа Машинобудівельників, буд.1, р/р 5012 в філії ПАТ «Перший Український ОСОБА_3» м.Маріуполь, МФО 335742, , ІПН 90) на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На заочне рішення відповідачем може бути подана заява про його перегляд до Іллічівського райсуду міста Маріуполя, протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. А. Кашицька