АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/6697/14-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/714/К/15 суддя Бондарєва О.І.
Категорія - 48 (I) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.

при секретарі: Трофименко О.О.

за участі: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 13 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Індустріальної районної в місті Дніпропетровську ради, про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитину у супроводі матері без дозволу та супроводу батька, в якому просила надати дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_3 за межі України у супроводі матері, до досягнення дитиною повноліття, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2, та вирішити питання щодо судового збору.

В обґрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. У зв'язку з тим, що відповідач не надає згоди на її виїзд разом з дитиною за кордон, вона не має змоги переїхати в Ростовську область Російської Федерації для подальшого проживання однією сім'єю зі своїм теперішнім чоловіком ОСОБА_5 громадянином Російської Федерації, з яким перебуває в офіційному шлюбі з 2013 року.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 13 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що судом першої інстанції безпідставно відхилено уточнену позовну заяву, яку нею було подано 12.02.2015 року за допомогою кур'єрської служби та доставлено на адресу суду 13.02.2015 року. Також зазначила, що судом першої інстанції безпідставно було відхилено письмові пояснення свідків, які не мають змоги з'явитись в судове засідання для надання особистих пояснень. Також, позивач зауважила на чисельних порушеннях процесуального права, зокрема затягування розгляду, справи, не надсилання копії позовної заяви на адресу третьої особи, тощо. Крім того, позивач посилалась на неповноту дослідження обставин справи. Зокрема не врахування медичної документації дитини, яка є хворобливою та потребує профілактичного оздоровлення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи з 18.11.2006 року по 14.06.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується штампом про реєстрацію і розірвання шлюбу у її паспорті (а.с.5); свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис №86 від 14.06.2013 року (а.с.8).

Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис №338 від 02.04.2008 року (а.с.7).

Спір виник з приводу надання батьком дитини дозволу на виїзд позивачки з нею за кордон.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності посилань в прохальній частині позову на часові проміжки перебування дитини в державі прямування, а також недоведеності факту звернення до відповідача з приводу позовних вимог та відмови останнього надати необхідний дозвіл на виїзд дитини за кордон.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, статтею 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Частиною 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи звертаючись із вказаним позовом до суду ОСОБА_1 в порушення зазначених вимог законодавства не зазначила державу до якої має намір виїздити та відповідний часовий проміжок перебування в ній, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Крім того, судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач надавав згоду на тимчасовий виїзд дитини в супроводі позивачки за кордон, зокрема до Болгарії в період часу з 05.09.2012 року по 25.09.2012 року (а.с.106). Дана подія спростовує той факт, що відповідач не надає згоди на виїзд малолітньої ОСОБА_3 за кордон без його супроводу.

Суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права уточнювати позовні вимоги, що не заявлялись позивачем та не уточнювались в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо неприймання судом першої інстанції письмових пояснень свідків, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки показання свідка можуть бути отримали лише шляхом допиту свідка безпосередньо в судовому засіданні, або в порядку судового доручення відповідно до ст. 132 ЦПК України. А при цьому відповідного клопотання стороною позивача не заявлялось.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції медичної документації дитини, яка є хворобливою та потребує профілактичного оздоровлення, також не приймаються до уваги колегією суду, оскільки позивачем не надано доказів того, що позивач має намір відвідування з дитиною будь-якого профілакторію, чи нею придбано відповідні путівки для оздоровлення дитини за межами України.

Доводи апеляційної скарги щодо чисельних порушень судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді вказаної справи, колегія суддів не приймає, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення спору по суті.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги оскільки вони не спростовують висновків суду щодо обставин справи, яким була надана належна правова оцінка, а лиш є незгодою з висновками суду по оцінці доказів та спробою переоцінити останні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення по суті не вбачається. У зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку, щодо відхилення апеляційної скарги як недоведеної та залишення оскаржуваного рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 13 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: