Справа № 161/2669/15-ц
Провадження № 2/161/1508/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 травня 2015 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Сидоренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 20.02.2015 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свій позов мотивує тим, що 15 січня 2013 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно умов якого він передав, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 1200 (одна тисяча двісті) доларів США, що станом на 20.01.2015р., згідно курсу Національного банку України, становить 32 832,00 грн., які останній зобов'язаний був повернути до 31.12.2014р., про що свідчить розписка від 15.01.2013 року, написана відповідачем власноручно. Також 03 квітня 2013р. між ним та ОСОБА_2 був укладений ще один договір позики, згідно умов якого він передав, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 1500 (одна тисяча п'ятсот) доларів США, що станом на 20.02.2015р., згідно курсу Національного банку України становить 41040, 00грн., які останній зобов'язаний був повернути до 31.12.2013р., про що свідчить розписка від 03.04.2013 року, написана відповідачем власноручно. Згідно умов вказаних вище договорів позики строк повернення коштів встановлено до 31.12.2013р. та 31.12.2014р. Відповідач кошти йому не повернув та ухиляється від виконання свого зобов'язання. Станом на 20.02.2015 року заборгованість відповідача перед ним за договором позики від 15.01.2013р. становить 32 968,80 грн., що включає в себе основну боргу 32 832, 00 грн. та 136, 80 грн. три проценти річних, заборгованість за договором позики від 03.04.2013р. становить 42 435,36 грн., що включає в себе основну суму боргу 41 040,00грн. та 1395,36грн. три проценти річних. Таким, чином, ОСОБА_2 за порушення зобов'язання та вимог чинного законодавства повинен сплатити йому 75 404,16грн., однак ухиляється від виконання зобов'язання. Порушення відповідачем умов договору позики змушує його звернутися до суду за захистом порушеного права.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг в сумі 75404,16грн.

В судове засідання позивач не з'явився, його представник подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує , подав до суду уточнену позовну заяву, згідно якої просив стягнути з відповідача заборгованість сумі 58985,75грн.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать надіслані повідомлення. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 15 січня 2013 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1200 (одна тисяча двісті) доларів США, що станом на 20.01.2015р., згідно курсу Національного банку України, становить 32 832,00 грн., які останній зобов'язаний був повернути до 31.12.2014р. Факт отримання відповідачем у позивача зазначеної суми коштів підтверджується складеною 15.01.2013року, і власноручно підписаною відповідачем розпискою.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 квітня 2013р. між позивачем та відповідачем був укладений ще один договір позики, згідно умов якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 1500 (одна тисяча п'ятсот) доларів США, що станом на 20.02.2015р., згідно курсу Національного банку України становить 41040, 00грн., які ОСОБА_2 зобов'язаний був повернути до 31.12.2013р., про що свідчить власноручно написана відповідачем розписка від 03.04.2013 року. Згідно умов вказаних вище договорів позики строк повернення коштів встановлено до 31.12.2013р. та 31.12.2014р.

Судом встановлено, що станом на день розгляду справи, відповідач кошти позивачу не повернув

Ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наданого позивачем і перевіреного судом уточненого розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем за вищевказаними договорами позики становить 58985,75 грн., що включає в себе основну боргу та три проценти річних.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримати« певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. у

Отже, ОСОБА_2 за порушення зобов'язання та вимог чинного законодавства повинен сплатити ОСОБА_1 кошти в сумі 58985,75 грн.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути сплачене позивачем державне мито (судовий збір) .

Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, з відповідача слід стягнути в користь позивача встановлену в судовому засіданні суму боргу за договором позики в розмірі 58985,75 грн. та судові витрати по справі в розмірі 589,86грн.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 599, 1046-1047, 1218 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 58985,75грн. (п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять гривень 75 копійок), та 589,86грн. (п'ятсот вісімдесят дев'ять гривень 86 копійок) судових витрат по справі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта