АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Харківської міської ради Харківської області, третя особа: Пята Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в подальшому уточненим, в якому вказував на те, що його бабусі - ОСОБА_5 належав в цілому на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим останній 10 вересня 1963 року Жовтневим райжилуправлінням м. Харкова. ОСОБА_5 постійно проживала й була зареєстрована в зазначеному будинку та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 що підтверджується свідоцтвом про її смерть, виданим 30 жовтня 1978 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 4, актовий запис № 992.

За свого життя спадкодавцем ОСОБА_5 заповіту складено не було, а отже єдиним спадкоємцем після її смерті залишився її син - ОСОБА_6, який постійно проживав разом із матірю та був зареєстрований за вищевказаною адресою. Продовжуючи володіти та користуватись житловим будинком після смерті ОСОБА_5, її син ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину, проте не оформив своїх спадкових прав у нотаріальній конторі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. При цьому у Свідоцтві про смерть останнього було допущено помилку у його прізвищі та зазначено «ОСОБА_6» замість вірного «ОСОБА_6».

Позивач по справі - ОСОБА_4 є рідним сином померлого ОСОБА_6 та відповідно онуком ОСОБА_5 Протягом усього життя, у тому числі і на час смерті батька, позивач, який є інвалідом з дитинства II групи, постійно проживав і проживає у вищезазначеному будинку АДРЕСА_1, а отже після смерті свого батька фактично прийняв спадщину, вступив в управління та володіння спадковим майном, успадкував усі належні батькові речі, які знаходились в будинку. Але належним чином спадщину після смерті бабки та батька він не оформив.

У 2011 році позивач ОСОБА_4 дізнався про те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 січня 2006 року було задоволено заяву ОСОБА_7, яка є матірю відповідача ОСОБА_2 (правнука спадкодавця ОСОБА_5.), про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: оголошено померлою ОСОБА_8, яка до 1979 року постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1. Крім цього, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2006 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_7, яка діяла в інтересах свого, на той час неповнолітнього, сина ОСОБА_2, та встановлено факт належності спадкодавцю ОСОБА_8, яку було оголошено померлою, Свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, виданого 10 вересня 1963 року Жовтневим райжилуправлінням м. Харкова на імя ОСОБА_5; визначено ОСОБА_7 додатковий тримісячний строк для подання до нотаріальної контори заяви в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом після смерті його прабабки ОСОБА_8

На підставі вказаних судових рішень Пятою Харківською державною нотаріальною конторою було прийнято відповідну заяву ОСОБА_7, відкрито спадкову справу № 970/2006 року та видано відповідачу ОСОБА_2 Свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 серпня 2007 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-1770, на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Згідно довідки № 7767 від 13.09.2012 року, виданої КП «Харківське міське БТІ», на підставі вказаного Свідоцтва про право на спадщину за законом право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 зареєстровано на імя відповідача - ОСОБА_2

Дізнавшись про вказані обставини, позивач ОСОБА_4 оскаржив в апеляційному порядку рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 січня 2006 року та від 27 жовтня 2006 року. За результатами розгляду його апеляційних скарг, судом апеляційної інстанції були постановлені ухвала від 28 лютого 2011 року, якою скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 січня 2006 року та залишено без розгляду заяву ОСОБА_7 про оголошення особи померлою, а також ухвалено рішення від 16 серпня 2011 року, яким скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2006 року та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визначення додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5

Зазначені судові рішення Апеляційного суду Харківської області набрали чинності, а відтак видане на підставі скасованих рішень Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 та 27 січня 2006 року Свідоцтво про прийняття спадщини за законом від 03.08.2007 року на імя відповідача ОСОБА_2, що зареєстроване в реєстрі за № 1-1770, на думку позивача, є недійсним.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що всі наведені у позовній заяві факти можуть бути підтверджені численними свідками, позивач ОСОБА_4 просив суд на підставі ст.ст. 203, ч. 3 ст. 215 ЦК України, ст.ст. 527, 529, 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) ст. 61 ч. 3, ст..ст. 256-259 ЦПК України:

· встановити юридичний факт, яким визнати, що померла 25 жовтня 1978 року ОСОБА_5 є рідною матірю ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2;

· встановити юридичний факт, яким визнати, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 є рідним батьком позивача - ОСОБА_4;

· визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на імя відповідача ОСОБА_2 Пятою Харківською державною нотаріальною конторою 03 серпня 2007 року за реєстровим № 1-1770, на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1;

· визнати за позивачем ОСОБА_4 право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 52,4 кв.м, житловою площею 29,0 кв.м з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

·

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав заявлені ним вимоги в повному обсязі й наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, проте у наданій до суду його представником заяві позовні вимоги ОСОБА_4 не визнав та просив закрити провадження у цій цивільній справі, посилаючись на те, що 15 серпня 2012 року набрало законної сили рішення Апеляційного суду Харківської області, яким було скасовано рішення Жовтневого районного суду від 26 квітня 2012 року, та відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання Свідоцтва про право на спадщину недійсним, встановлення юридичного факту та визнання права власності на спірний житловий будинок, а відтак вже є рішення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Представник відповідача - Харківської міської ради у своїх письмових поясненнях просив суд прийняти рішення на свій розсуд, відповідно до вимог законодавства, та розглядати справу у його відсутність.

На розсуд суду при ухваленні рішення також поклалась і третя особа - Пята Харківська державна нотаріальна контора.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі.

Встановлено факт, яким визнано, що померла 25 жовтня 1978 року ОСОБА_5 є рідною матірю ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено юридичний факт, яким визнано, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 є рідним батьком позивача - ОСОБА_4

Визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на імя відповідача ОСОБА_2 Пятою Харківською державною нотаріальною конторою 03 серпня 2007 року за реєстровим № 1-1770 на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Визнано за позивачем ОСОБА_4 право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 52,4 кв.м, житловою площею 29,0 кв.м з надвірними будівлями АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

В апеляційній скарзі представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставиться питання про скасування зазначеного рішення суду першої інстанції та постановлення ухвали про закриття провадження у цивільній справі з підстав, передбачених 2 п. ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки вже є рішення Апеляційного суду Харківської області від 15 серпня 2012 року, яке набрало законної сили, постановлене з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Крім того, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 березня 2013 року під головуванням судді Срокіної І.І. було закрито провадження у цивільній справі за аналогічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадщину.

Також в обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що позивач ОСОБА_4 не представив до суду належних доказів на підтвердження того, що після смерті свого батька ОСОБА_9, померлого 30.01.1996 року, він прийняв спадщину - житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, оскільки до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він не звертався й будь-яких фактичних дій щодо спадкового майна не здійснював, але суд першої інстанції на зазначені обставини належної уваги не звернув, у звязку з чим безпідставно задовольнив заявлені позивачем ОСОБА_4 вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи цивільно-правовий спір по суті заявлених позивачем ОСОБА_4 вимог, районний суд повно й всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

За загальним правилом цивільного законодавства спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як встановлено по справі, спірний житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 належав у цілому ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 10.09.1963 року, виданого Жовтневим райжилуправлінням м. Харкова.

З довідки за № 183-01-64 від 22.04.2008 року, виданої Відділом реєстрації цивільного стану Вовчанського районного управління юстиції, вбачається, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3, про що в книзі реєстрації актів про народження по селу Писарівка Вовчанського району Харківської області проведений відповідний запис за № 02 від 09 січня 1928 року. Його батьками були ОСОБА_10 та ОСОБА_5 (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 позивач ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4. Його батьками зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_11 (а.с. 9).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 про що в Книзі реєстрації смертей від 30.10.1978 року зроблено відповідний актовий запис за № 9992 ( а.с. 12).

За змістом ст. ст. 524, 525, 526, 527 ЦК УРСР, що діяв на час смерті останньої, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

За правилами ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За приписами ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець, що прийняв спадщину, визнається таким:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з відповіді Харківського обласного державного архіву від 16.02.2015 року за № 335/01-21, за наявними в нотаріальному архіві даними, згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ 5-тої ХДНК за 1978-1990 роки заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлої 25 жовтня 1978 року ОСОБА_5, яка мешкала в АДРЕСА_1, до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. ( а.с. 208-210)

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_4 пояснив, що батько останнього ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, однак у свідоцтві про смерть НОМЕР_2 вказано, що актовий запис про смерть за № 2631 від 10.02.1996 року зроблений в Книзі реєстрації смертей на імя ОСОБА_9 замість ОСОБА_6.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2, дійсно в Книзі реєстрації смертей 10.02.1996 року зроблено відповідний актовий запис за № 2631 про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 (а.с. 11).

При цьому, допитані в суді першої інстанції під присягою свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що вони знають сімю ОСОБА_9 більш ніж пятидесяти років, так як були їхніми сусідами. Свідкам достовірно відомо, що в житловому будинку АДРЕСА_1 постійно проживали ОСОБА_5, її син ОСОБА_9 та онуки ОСОБА_4 і ОСОБА_15. Головною в їх сімї була ОСОБА_5, а після її смерті в 1978 році будинок на себе прийняв її син ОСОБА_9, який після смерті матері вступив в управління та володіння житловим будинком, дбав про нього, проводив ремонтні роботи.

ОСОБА_9 помер у 1996 році. Після смерті останнього в будинку залишився проживати його син ОСОБА_4, який також прийняв на себе всі зобовязання щодо утримання будинку.

Свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17, які більше сімдесяти років є сусідами позивача ОСОБА_4, в судовому засіданні підтвердили факт того, що у будинку АДРЕСА_1 постійно проживали ОСОБА_5, її син ОСОБА_9 та онук ОСОБА_4 (який є сином ОСОБА_9.).

Першою померла ОСОБА_5. Після її смерті в будинку залишилися проживати її син ОСОБА_9 та онук ОСОБА_4.

ОСОБА_9 після смерті матері фактично прийняв спадщину, так як став дбати про будинок, ремонтувати його, користувався городом.

Після смерті ОСОБА_9 будинок перейшов у користування його сина ОСОБА_4, який постійно проживав у будинку та дбав про нього.

Також свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підтвердили той факт, що ОСОБА_5 була матірю ОСОБА_9, а той у в свою чергу батьком ОСОБА_4

Вищезазначені обставини підтвердив у судовому засіданні й свідок ОСОБА_18, який є троюрідним братом позивача ОСОБА_4

З відповіді 5-тої ХДНК за № 336/01-16 від 11.02.2015 року вбачається, що згідно алфавітних книг обліку спадкових справ і книг обліку та реєстрації спадкових справ після померлого 30.01.1996 року ОСОБА_9, 1928 року народження, заяви про прийняття та про відмову від прийняття спадщини не подавалися, спадкова справа не заводилася ( а.с. 200-202).

Таким чином факт родинних відносин між ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_19, а також фактичне прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті своєї матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та позивачем ОСОБА_19 після смерті свого батька ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, знайшли своє підтвердження в ході розгляду судом першої інстанції справи по суті.

По справі також встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 січня 2006 року було задоволено заяву ОСОБА_7, яка є матірю відповідача ОСОБА_2 (правнука спадкодавця ОСОБА_5.), про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: оголошено померлою ОСОБА_8, яка до 1979 року постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2006 року було задоволено позов ОСОБА_7, яка діяла в інтересах свого, на той час неповнолітнього, сина ОСОБА_2, та встановлено факт належності спадкодавцю ОСОБА_8, яку було оголошено померлою, Свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, виданого 10 вересня 1963 року Жовтневим райжилуправлінням м. Харкова на імя ОСОБА_5; а також визначено ОСОБА_7 додатковий тримісячний строк для подання до нотаріальної контори заяви в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом після смерті його прабабки ОСОБА_8

На підставі вказаних судових рішень Пятою Харківською державною нотаріальною конторою було прийнято відповідні заяви, на той час неповнолітнього ОСОБА_2, що діяв зі згоди своєї матері ОСОБА_20, відкрито спадкову справу № 970/2006 року після визнаної померлою ОСОБА_8 та видано відповідачу ОСОБА_2 Свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 серпня 2007 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-1770, на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 196).

Проте, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28.02.2011 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.01.2006 року було скасовано, а заяву ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду ( а.с. 19).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16.08.2011 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.10.2006 року було скасовано і ухвалене нове рішення, яким в позові ОСОБА_7, що діяла в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, про встановлення юридичного факту та визначення додаткового строку для подання ОСОБА_2 до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом після смерті його прабабки ОСОБА_8 - відмовлено. ( а.с. 13-15).

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, обґрунтовано задовольнив заявлені позивачем ОСОБА_4 вимоги, в тому числі визнавши недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на імя відповідача ОСОБА_2 Пятою Харківською державною нотаріальною конторою 03 серпня 2007 року, реєстровий № 1-1770, на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, як таке, що видане на підставі судових рішень Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 січня та 27 жовтня 2006 року, скасованих апеляційним судом, та визнавши за позивачем ОСОБА_4 право власності на зазначений житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про наявність передбачених 2 п. ч. 1 ст. 205 ЦПК України підстав для закриття провадження у цій цивільній справі, оскільки вже є рішення Апеляційного суду Харківської області від 15 серпня 2012 року, яке набрало законної сили, постановлене з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, то ці доводи апелянта судова колегія оцінює критично та відхиляє, оскільки, як вбачається з зазначеного рішення, судом розглядався позов ОСОБА_4, заявлений виключно до відповідача ОСОБА_2, Харківська міська рада Харківської області до участі у справі не залучалась і в будь-якому статусі участі у розгляді справи не приймала, а відтак склад сторін у справах, що розглядалися судами не є ідентичним (а.с. 122-124).

Безпідставними є й посилання апелянта на те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 березня 2013 року під головуванням судді Срокіної І.І. було закрито провадження у цивільній справі за аналогічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадщину, оскільки як вбачається з ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року про самовідвід головуючого по справі - судді Срокіної І.І., підставою для самовідводу судді став факт скасування постановленої нею ухвали від 13 березня 2013 року про закриття провадження у справі (а.с. 39, 68).

Інші доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, що наведені на її обґрунтування та які фактично зводяться до незгоди з ухваленим районним судом по справі рішенням та його субєктивної переоцінки, є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору, не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: