справа № 125/1220/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015 Барський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Переверзєва С.В.

при секретарі Кучер О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

В заяві до суду ПАТ КБ "Приватбанк" вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.04.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 9000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.04.2015 року має заборгованість - 44696.20 грн., а тому позивач звернувся до суду та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 44696.20 грн. за кредитним договором № б/н від 25.04.2006 року, а також понесенні судові витрати під час сплати судового збору.

В судове засідання представник ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 28.04.2015 року не з,явився, але в письмовій заяві до суду позов підтримав повністю, просив справу розглянути у його відсутність.

Відповідач у справі ОСОБА_1 просив суд у задоволенні позову відмовити надавши до суду заперечення проти позову щодо стягнення заборгованості за договором банківського кредиту.

Суд, заслухавши відповідача, взявши до уваги заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Відповідно до укладеного договору від 25.04.2006 року відповідач, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 9000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач своїх зобовязань не виконав та припинив погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Тому, станом на 30.04.2015 року його заборгованість по кредитному договору складає 44696.20 грн., з яких:

- 7833.81 грн. заборгованість за кредитом;

- 34257.81грн. заборгованість по процентам за користування кредитом

Штрафи:

- 500,00 грн. штраф (фіксована частина)

- 2104.58 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором, який обґрунтовував суму заборгованості за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом, а також суму штрафів.

Позивач у позові посилається на пункти 3.2 і 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно яких, необхідна була згода відповідача на зміну банком в будь-який момент кредитного ліміту. Такої згоди відповідач не давав.

Вказане є порушенням вимог ст. 628 ЦК України, яка вказує, що зміст договору становлять умови ( пункти ) визначені на розсуд сторін, і погоджені ними.

Сам факт подання заяви про відкриття кредитного (карткового) рахунку не створює юридичного факту, на підставі якого виникли обовязки, зокрема здійснювати оплату за таким рахунком, чи за послуги банківської установи або ж нести інші зобовязання.

Правовідносини, що виникли між ОСОБА_1 та банком за своїм змістом та характером є позикою (кредитом), і до таких правовідносин застосовується Глава 71 Розділу 3 Книги 5 Цивільного кодексу України, яка регулює відносини позики та кредиту.

Як передбачено ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В той час, відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Отже, правовідносини щодо отримання коштів від фінансової установи на умовах платності, строковості та повернення, є кредитними правовідносинами, які передбачають обовязкове укладання договору в письмовій формі і не додержання якої тягне за собою нікчемність такого правочину, тобто недійсність якого встановлена законом.

Недійсний правочин, згідно ч.1 ст. 216 ЦК України, не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю (двостороння реституція).

В той час, вимоги до письмової форми встановлені ст. 207 ЦК України, відповідно до якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який

вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

У поданій до суду позовній заяві, позивач не вказав, який звітний період за договором про надання банківських послуг, і які терміни внесення щомісячних платежів, які зобовязання порушено.

Жодного доказу цього позивачем суду не надано.

Якщо припустити, що між сторонами був укладений договір, то відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, банк, в односторонньому порядку збільшив суму кредиту.

За Умовами і правилами надання банківських послуг, мінімальний обов'язковий платіж - розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті в межах строку дії картки. Прострочений кредит - кредитні кошти, які були надані держателю платіжної картки і не були повернуті банку в термін, передбачений договором.

Згідно п. 3.1.1 Правил користування платіжною картою, строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при отриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Відповідно до п. 5.4 Правил, строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «місяць».

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 18 червня 2014 №6-61 цс 14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Як зазначив сам позивач у позовній заяві, кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. Термін дії кредитної картки становив до 2008 року, тобто два роки, з моменту її видачі.

З 2008 року починає текти строк позовної давності, на протязі якого особа може звернутися до суду за захистом своїх прав чи інтересів.

В силу ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. З ст. 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позивач звернувся до суду із позовними вимогами у червні 2015 року, тобто поза межами трирічного строку з моменту настання строку виконання основного зобовязання (2008р.), та з моменту сплату останнього платежу по кредиту (27.02.2009р.)

Згідно з приписами ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.2 ст. 627 ЦК України. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Крім цього, у відповідності до пункту 31 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.03.2012р., враховуючи положення пункту 7 частини 13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягненнянеустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Оцінюючи в комплексі надані суду сторонами матеріали справи, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, виходячи із наданих позивачем доказів, заявлені із пропуском трирічного строку позовної давності, що в сукупності свідчить про їх недоведеність і необхідність відмови у задоволенні позову по суті.

Таким чином, якщо банком як позивачем у справі не доведено факту укладання між сторонами договору кредиту (карткового рахунку для користування кредитними коштами), а також самої заборгованості, яка виникла саме на підставі такого правочину, та його умов, які повинні бути досягнуті сторонами у письмовій формі.

Отже, звернувшись до суду 15.06.2015 року, позивач пропустив встановлений законом строк позовної давності для звернення з даним позовом, що у відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Позивач в своїх вимогах просив стягнути понесенні судові витрати. Оскільки суд вирішив відмовити у задоволенні позову, то у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України вказані вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного і керуючись ст.88, 209, 212, 213, 218 ЦПК України, ч.4 ст.267, ст.526, ст.527, ст.530, ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, Правовою позицією Верховного Суду України за розглядом 06.11.2013 року справи № 6-116цс13, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 25 квітня 2006 року про стягнення 44696 грн 20 коп., тасудових витрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом 10 діб.

СУДДЯ: