Справа №489/3279/14-ц 09.06.2015 09.06.2015 09.06.2015
Провадження №22-ц/784/1195/15
Головуючий першої інстанції: Румянцева Н.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В..,

суддів Шаманської Н.О.., ОСОБА_2.,

при секретарі Біляєвої В.М.,

за участю: позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, їх представників ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5М, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що 06 листопада 2010 року між ним та ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до умов якого останній отримав гроші в сумі 43 530 грн., що на день передачі грошей було еквівалентно 5500 доларів США, зі сплатою 6% в місяць від суми позики та зі строком повернення не пізніше 06 листопада 2012 року.

З метою забезпечення виконання умов вказаного договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 06 листопада 2010 року було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, за умовами якого відповідачі передали в іпотеку належну їм на праві власності двокімнатну квартиру № 45, по вул. Космонавтів, 108, в м. Миколаєві

Як вказав позивач, уточнивши позовні вимоги у звязку з невиконанням ОСОБА_5 своїх зобовязань за договором позики станом на 13 червня 2014 року утворилась заборгованість в загальній сумі 19 615,06 доларів США (що еквівалентно 228 716грн. 85коп.), з яких 5500 доларів США сума основного боргу за договором позики, 13 172 долари США заборгованість за відсотками, 262,12 доларів США 3% річних від заборгованості за основним боргом, 681,39 доларів США 3 % річних від заборгованості за відсотками.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною 236 700грн., та за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, здійснити погашення вищевказаної заборгованості.

Під час розгляду справи до суду від сторін надійшла заява про визнання мирової угоди.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2014 року визнано мирову угоду, укладену сторонами, за умовами якої ОСОБА_5М, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 визнають борг перед позивачем ОСОБА_3 за договором позики від 06 листопада 2010 року у розмірі 19615,51 доларів США, що еквівалентно 228716 грн. 85 коп.; право власності на квартиру АДРЕСА_1 визнається за ОСОБА_3, з ОСОБА_3 на користь відповідачів ОСОБА_5М, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 підлягає стягненню сума компенсації вартості квартири у розмірі 8000 доларів США в гривневому еквіваленті, визначеному курсом НБУ на час проведення розрахунку, яка підлягає сплаті протягом пяти календарних днів з дня затвердження мирової угоди та повинна бути підтверджена розпискою про її сплату, відповідачі ОСОБА_5М, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 зобовязуються протягом тридцяти календарних днів звільнити квартиру№ 45 по вул. Космонавтів, 108 у м. Миколаєві та знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Провадження у справі на підставі ст.175, п.4 ч.1 ст.205 ЦПК України закрито.

В апеляційний скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просили скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просить її відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання укладеної ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 мирової угоди та про закриття провадження у справі, суд вважав, що укладена сторонами мирова угода не суперечить закону, не порушує інтересів інших осіб та її умови відповідають предмету спору.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 175 ЦПК України, мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб'єктивні права та обов'язки не тільки процесуальні, але й матеріальні. До мирової угоди застосовуються основні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Отже, мирова угода - це цивільно-правове зобов'язання та до нього застосовуються загальні правила Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Між тим, з технічного запису судового засідання від 25 квітня 2014 року вбачається, що ОСОБА_6 не була згодна з текстом мирової угоди та нарешті висловила свою згоду з текстом угоди та підтримала заяву про її визнання судом і підписала угоду внаслідок психологічного тиску на неї з боку ОСОБА_7 Зазначене свідчить про те що зовнішнє волевиявлення ОСОБА_6 не відповідало її внутрішнім переконанням, а, отже, фактично мирової угоди сторонами не було досягнуто.

Крім того, частиною 4 ст. 175 ЦПК України встановлений обовязок суду до ухвалення судового рішення у звязку з укладенням сторонами мирової угоди розяснити сторонам наслідки такого рішення.

Проте, згідно технічного запису судового засідання від 25 квітня 2014 року всупереч вищевикладеним вимогам процесуального закону наслідки укладення сторонами мирової угоди і закриття провадження у справі судом не були розяснені.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам законодавства та підлягає скасуванню відповідно до пункту 4 частини 1 статті 311 ЦПК України, а справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для розгляду.

Керуючись статтями 303, 307, 311, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скарги ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2014 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Судді: