АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/9194/15-ц Головуючий в суді 1 інстанції: Гонтар Д.О.
Номер провадження: 22-ц/791/2948/15 Доповідач: Склярська І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року листопада місяця 23 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

За участю секретаря Сікора О.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

31 липня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись те, що на підставі рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 21 листопада 2013 року з ОСОБА_4 на її користь стягнуто аліменти на утримання їх повнолітньої доньки - ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 375,00 грн. щомісячно,починаючи з 23.07.2013 року до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, або до закінчення навчання, а в випадку закінчення навчання - до досягнення двадцятитрьохрічного віку. 08.07.2014 р. державним виконавцем ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №668/9442/13-ц. За період з дати відкриття виконавчого провадження по 17.05.2015 року ОСОБА_4 лише двічі сплатив аліменти - у вересні та жовтні 2014 року, внаслідок чого,станом на 01.05.2015 р., заборгованість зі сплати аліментів склала 7233,87 грн.15 травня 2015 року вона звернулась до Суворовського РВ ХМУ УМВС України з заявою про вчинення кримінального правопорушення, у зв'язку з несплатою відповідачем аліментів. 18.05.2015 року ОСОБА_4 сплатив на її користь заборгованість по аліментам у розмірі 7233,87 грн. Враховуючи,що заборгованість виникла з вини відповідача, просила стягнути з нього на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів станом на 01.08.2015 року у розмірі 24553,65 грн., а також стягнути понесені судові витрати у розмірі 245,54 грн.

Рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 30 вересня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 1702,50 грн. , стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 16,80 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті її позовних вимог.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в інтересах відповідача її доводи не визнала, рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не сплачував аліменти з листопада 2014 року по березень 2015 року, тобто з часу відкриття виконавчого провадження та до часу їх сплати, тому пеня має нараховуватись за прострочений період, а саме з листопада 2014 року по березень 2015 року.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 21 листопада 2013 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання їх повнолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 375 грн. щомісячно, починаючи з 23 липня 2013 року до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, або до закінчення навчання, в випадку закінчення навчання ОСОБА_5 - до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку (а.с. 48 о.с.).

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області від 18 березня 2014 року це рішення суду в частині стягнення аліментів в сумі 375 грн. залишено без змін.

На виконання зазначеного рішення 03 липня 2014 року видано виконавчий лист (а.с.5), на підставі якого 08.07.2014 року відкрито виконавче провадження (а.с.6).

Несплата щомісячних сум аліментів ОСОБА_4 вбачається з довідок-розрахунків державного виконавця.

Відповідно до ч.1,2 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. При розгляді справ про стягнення аліментів суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК повинен роз'яснювати сторонам їх відповідальність за прострочення сплати.

Обов'язковість судових рішень Верховного Суду України передбачена ст. 360-7 ЦПК України. Так, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права та відступаючи від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України, викладеної у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-81цс13) та 1 жовтня 2014 року (справа № 6-149цс14), Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України висловлюючи правову позицію у справі за №6-94 цс 15 від 01липня 2015 року виходила з такого.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то для нарахування пені необхідно з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів.

Отже, при перевірці доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 21 листопада 2013 року за яким ОСОБА_4 був зобов'язаний до сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини набрало законної сили, в силу вимог ст.223 ЦПК України, після розгляду справи апеляційним судом - 18 березня 2014 року.

Враховуючи, що про ухвалення рішення суду апеляційної інстанції 18 березня 2014 року ОСОБА_4 був обізнаний, це рішення суду було для нього зрозумілим і він знав, що рішення суду обов'язкове для виконання, про що підтвердила в судовому засіданні суду апеляційної інстанції його представник, але не виконував його до отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, то зазначене свідчить про ухиленням від своєчасного виконання рішення суду .

Неустойка за несвоєчасну сплату аліментів нараховується з часу невиконання цього рішення суду, тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати настає в разі порушення цим платником аліментних обов'язків, що призвело до виникнення заборгованості, а не з часу повідомлення державним виконавцем боржника про його обов'язки платника аліментів, розміру поточних аліментів, суму боргу по аліментам, та попередження про кримінальну відповідальність ( а.с.34).

Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України не пов'язується з дотриманням норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо часу відкриття виконавчого провадження, оскільки обов'язок по сплаті аліментів витікає з норм СК України, рішення суду про їх стягнення, яке є для відповідача обов'язковим для виконання.

Таким чином, судом першої інстанції не врахована наявність заборгованості по сплаті аліментів з 18 березня 2014 року по серпень 2014 року включно у розмірі 626,25 грн., а саме: за березень у розмірі 52,50 грн. (0,01*14 днів*375,00 грн.), за квітень у розмірі 112,50 грн. (0,01*30 днів*375,00 грн.), за травень у розмірі 116,25 грн. (0,01*31 день*375,00 грн.), за червень у розмірі 112,50 грн. (0,01*30 днів*375,00 грн.), за липень у розмірі 116,25 грн. (0,01*31 день*375,00 грн.), за серпень у розмірі 116,25 грн. (0,01*31 день*375,00 грн.).

Разом з тим, з урахуванням того, що за визначенням апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції , стягнення судом першої інстанції пені за період з листопада 2014 року по березень 2015 року у розмірі 1702 грн.50 коп. ним не оскаржується, колегія суддів в цій частині рішення, в силу принципу диспозитивності, йому юридичної оцінки не надає.

Доводи апеляційної скарги про необхідність нарахування та стягнення пені з 23 липня 2013 року (часу зазначеного судом першої інстанції в рішенні від 21 листопада 2013 року) колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на нормах матеріального права та спростовуються вищенаведеним обґрунтуванням.

Колегія суддів також не приймає до уваги розрахунки апелянта щодо розміру пені, оскільки її нарахування здійснено ОСОБА_3 без дотримання часу з якого нараховується пеня, щомісячної суми боргу, як періодичного платежу, сплачених сум заборгованості у відповідні періоди, а також довідки - розрахунку заборгованості по сплаті аліментів державного виконавця.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність відмови суду першої інстанції в стягненні пені з 23 липня 2013 року до 18 березня 2014 року, з вересня 2014 року по жовтень 2014 року, з квітня 2015 року по липень 2015 року.

Виходячи з викладеного, колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 18 березня 2014 року по серпень 2014 року включно у розмірі 626,25 грн., в зв'язку з чим рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 30 вересня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за період з 18 березня 2014 року по серпень 2014 року включно підлягає скасуванню з ухваленням нового, а в іншій частині зазначене рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог, підлягає залишенню без змін.

Як роз'яснено в п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільній справі», якщо суд апеляційної або касаційної інстанції , не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правами, передбаченими статтею 88 ЦПК.

Таким чином, відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати в сумі 48 грн.88 коп.

На підставі викладеного, ст. 196 СК України, керуючись ст.88, ст.303, ч.1 п.3 ст.307, ч.1 п.4 ст.309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 30 вересня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за період з 18 березня 2014 року по серпень 2014 року включно скасувати, ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 18 березня 2014 року по серпень 2014 року включно у розмірі 626,25 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 48 грн.88 коп.

В іншій частині зазначене рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог, залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: