АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________ Провадження: № 22-ц-/790/368/15 Головуючий: 1 інстанції Справа: № 638/6509/14-ц Штих Т.В. Категорія: стягнення заборгованості Доповідач: Даниленко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційними скаргами Комунального підприємства «Харківводоканал» та ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року позивач - Комунальне підприємство «Харківводоканал» (далі: КП «Харківводоканал») звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказував на те, що відповідачі по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані й проживають у квартирі АДРЕСА_1 та є споживачами житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються позивачем.

Однак, впродовж тривалого часу надані їм житлово-комунальні послуги відповідачі оплачують у не повному обсязі, в звязку з чим утворилась значна заборгованість з оплати цих послуг, загальний розмір якої становить 5 399,77 грн., зокрема:

- за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 січня 1999 року по 30 травня 2001 року в розмірі 127,70 грн;

- за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 червня 2004 року по 30 жовтня 2005 року в розмірі 429,52 грн;

- за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 листопада 2008 року по 28 лютого 2014 року в розмірі 4 102,20 грн.;

- за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 жовтня 2010 року по 28 лютого 2014 року в розмірі 493,13 грн.

Крім того, позивач КП «Харківводоканал» вказував на те, що ухвалами Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.08.2011 року та від 07.06.2012 року були скасовані раніше видані судові накази про стягнення з боржників ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь комунального підприємства заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що в добровільному порядку погашати існуючу заборгованість відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не бажають, позивач КП «Харківводоканал» просив суд стягнути з останніх в солідарному порядку на його користь заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, загальний розмір якої за вищевказані періоди складає 5 399,77 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 88,78 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 158,44 грн., а також судові витрати, понесені ним по справі.

У судовому засіданні представник позивача - КП «Харківводоканал» підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі й наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2, який також діє в інтересах ОСОБА_3, заявлені позивачем вимоги не визнав, та заперечуючи проти їх задоволення посилався на те, що з КП «Харківводоканал» будь-якого договору про надання житлово-комунальних послуг не укладалось і не існує, позивачем не надано доказів того, що він дійсно є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, а тому законних підстав для оплати цих послуг немає. Крім того, відповідач ОСОБА_2 наполягав на застосуванні до спірних правовідносин позовної давності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2014 року позовні вимоги КП «Харківводоканал» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в загальному розмірі 1 549,05 грн., що складається із заборгованості з оплати послуг з централізованого водопостачання за період з 01.02.2011 року по 31.01.2012 року в сумі 1 130,40 грн., заборгованості з оплати послуг з централізованого водовідведення за період з 01.10.2010 року по 31.01.2012 року в сумі 322,86 грн., інфляційних втрат у розмірі 48,93 грн., а також 3 % річних від простроченої суми в розмірі 46,86 грн.

Позовні вимоги КП «Харківводоканал» щодо стягнення з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання за періоди з 01.01.1999 року по 31.01.2011 року, з 01.02.2012 року по 28.02.2014 року, а також послуг з водовідведення за період з 01.02.2012 року по 28.02.2014 року - повернуті позивачу, як такі, що заявлені без дотримання порядку, визначеного частиною третьою статті 118 ЦПК України.

У задоволенні решти заявлених КП «Харківводоканал» позовних вимог судом першої інстанції відмовлено.

При цьому судом першої інстанції вирішено й питання судових витрат по справі.

Стягнуто пропорційно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь КП «Харківводоканал» судові витрати, понесені ним по справі, а саме: судовий збір, сплачений при зверненні до суду в розмірі 243,60 грн., по 81,20 грн. з кожного з відповідачів окремо.

Не погодившись із таким рішенням районного суду, позивач КП «Харківводоканал» в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги КП «Харківводоканал» посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

При цьому, апелянт вказує на те, що відповідачами в період з 2000 року по 2013 рік були здійснені сплати, які перевищували суми поточних нарахувань, що свідчить про визнання ними свого боргу та обовязку по оплаті послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, однак суд першої інстанції на вказані обставини належної уваги не звернув, у звязку з чим невірно застосовував позовну давність щодо частини заявлених позовних вимог. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги й на те, що 23.02.2011 року підприємство звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання в сумі 1 639,31 грн. за період з 01.11.2008 року по 31.01.2011 року. Вказану заяву було задоволено та видано судовий наказ від 01.07.2011 року, який у подальшому 12.08.2011 року було скасовано. В звязку з наведеним перебіг позовної давності щодо зазначених позовних вимог перервався у лютому 2011 року та розпочався заново, однак суд першої інстанції цю обставину до уваги не взяв, помилково застосувавши позовну давність до вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.11.2008 року по 31.01.2011 року.

Відповідач ОСОБА_2 також не погодився з ухваленим районним судом по справі рішенням, у звязку з чим в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення ту ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених КП «Харківводоканал» вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт ОСОБА_2 посилається на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, наслідком чого є неправильне вирішення справи по суті заявлених позивачем вимог.

Зокрема, апелянт ОСОБА_2 вказує на те, що будь-яких договірних відносин про надання житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення між сторонами не існує, доказів, що ці послуги надавалися в повному обсязі позивачем не представлено, а зведена картка абонента, що надана позивачем на підтвердження заявлених ним позовних вимог не є належним доказом наявності заборгованості з оплати зазначених послуг.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковій зміні, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875-IV.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Виконавцем житлово-комунальних послуг є субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Споживачем житлово-комунальних послуг вважаться фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 7 цього Закону встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги та затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 32 вказаного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору.

Особливості укладання договорів у багатоквартирному будинку передбачені статтею 29 вказаного Закону.

Згідно з цією правовою нормою договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Обовязок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002 року № 2918-III, який визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоровя людини питною водою, централізоване питне водопостачання - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу обєктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, повязаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Споживач питної води - це юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі відповідного договору (ст. 19 Закону). Однак, укладання таких договорів особисто з фізичними особами - власниками квартир у багатоквартирних будинках цим Законом не передбачено.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 зазначеного Закону споживачі зобовязані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

На виконання приписів зазначених Законів постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (з наступними змінами) затверджені Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі: Правила), які безпосередньо регулюють відносини між субєктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги).

Згідно пункту 2 Правил централізоване постачання холодної води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкової системи холодного водопостачання.

Централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення.

Відповідно до пунктів 18, 20 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо).

Згідно з пунктом 21 Правил у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

Як встановлено апеляційним судом, відповідачі по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані й проживають у квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу № 2168 від 22.12.1993 року, та є споживачами житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем - КП «Харківводоканал».

У той же час, оскільки вказана квартира належить на праві приватної власності виключно відповідачу ОСОБА_2, на імя якого й відкрито абонентський особовий рахунок НОМЕР_1 для оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого жилого приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обовязки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України).

За змістом ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За правилами ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Наслідки спливу позовної давності передбачені законодавцем у ст. 267 ЦК України.

Відповідно до вказаної правової норми заява про захист цивільного права або інтересу має бути

прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Як зазначає апелянт - КП «Харківводоканал» 23.02.2011 року він звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання за період з 01.11.2008 року по 31.01.2011 року в загальній сумі 1 639,31 грн.

За вказаною заявою позивача Дзержинським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ від 01.07.2011 року, яким його вимоги були задоволені в повному обсязі. Проте, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.08.2011 року зазначений судовий наказ за заявою відповідачів було скасовано (а.с. 65).

Таким чином, поданням позивачем КП «Харківводоканал» 23.02.2011 року заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання за період з 01.11.2008 року по 31.01.2011 року перервався строк позовної давності для цих вимог та перебіг позовної давності до них розпочався заново і закінчився 23.02.2014 року.

Проте, з позовом до суду про стягнення з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання за вищевказаний період позивач - КП «Харківводоканал» звернувся лише 24.04.2014 року, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, що з урахуванням заяви відповідача ОСОБА_2 є підставою для відмови в задоволенні цих позовних вимог у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності, оскільки будь-яких поважних причин його пропущення позивачем до суду не представлено.

Як вбачається зі зведених карток абонента ОСОБА_2 (особовий рахунок НОМЕР_1), заборгованість останнього з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання за період з 01.02 2011 року по 31.01.2012 року, тобто період, охвачений судовим наказом Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.04.2012 року, в подальшому скасованим, складає 1130,40 грн., з централізованого водовідведення за період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року - 297,10 грн. (а.с. 69, 135-137, 138-139).

При цьому будь-яких розрахунків суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми боргу матеріали цивільної справи не містять і таких розрахунків позивачем - КП «Харківводоканал» до суду не представлено.

Однак, суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, на порушення приписів ст. ст. 212-214 ЦПК України із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин належним чином не визначився, на зазначене уваги не звернув, та не встановивши правовий режим квартири, у якій проживають відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, безпідставно поклав на останніх солідарний обовязок щодо погашення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання за період з 01.02.2011 року по 31.01.2012 року, послуг з централізованого водовідведення за період з 01.10.2010 року по 31.01.2012 року, а також сплати інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми, розрахунку яких позивачем - КП «Харківводоканал» до суду взагалі не представлено.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2014 року, ухвалене по справі, не може бути визнане цілком законним, обґрунтованим, тим паче справедливим, у звязку з чим судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінити це судове рішення, скасувавши його в зазначеній частині та відмовивши в задоволенні позовних вимог КП «Харківводоканал» до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення з останніх заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання за період з 01.11.2008 року по 31.01.2012 року та послуг з централізованого водовідведення за період з 01.10.2010 року по 31.01.2012 року, а також інфляційних втрат, 3 % річних від простроченої суми та судових витрат по справі.

При цьому судова колегія вважає за необхідне скасувати зазначене рішення й в частині залишення без задоволення позовних вимог КП «Харківводоканал» до відповідача ОСОБА_2 про стягнення з останнього заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання за період з 01.11.2008 року по 31.01.2011 року, відмовивши в задоволенні цих позовних вимог у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що будь-яких договірних відносин про надання житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення між сторонами не існує, доказів, що ці послуги надавалися в повному обсязі позивачем не представлено, а зведена картка абонента, що надана позивачем на підтвердження заявлених ним позовних вимог не є належним доказом наявності заборгованості з оплати зазначених послуг, то ці доводи апелянта судова колегія оцінює критично та відхиляє, оскільки згідно із вищезазначеними нормами законів споживачі зобовязані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги, а відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обовязку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобовязання відповідача оплатити послуги з водопостачання та водовідведення виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

При цьому судова колегія звертає увагу й на те, що відповідач ОСОБА_2 від споживання житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення ніколи не відмовлявся, із заявами про відєднання його квартири від систем централізованого водопостачання та водовідведення до позивача не звертався, на відсутність чи якість цих послуг не скаржився й будь-якого іншого розрахунку заборгованості з оплати зазначених послуг, ніж той, що наданий позивачем, до суду не представив.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2, що наведені на її обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з рішенням районного суду та субєктивної його переоцінки, є несуттєвими й не містять передбачених законом підстав для подальшої зміни чи скасування ухваленого судом першої інстанції по справі рішення.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 156 ЖК УРСР, 256, 257, 261, 264, 267 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875-IV, Законом України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002 року № 2918- III, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 61, 213, 214, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Комунального підприємства «Харківводоканал» та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2014 року - змінити.

Скасувати це судове рішення в частині, що стосується солідарного стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання за період з 01.02.2011 року по 31.01.2012 року та послуг з централізованого водовідведення за період з 01.10.2010 року по 31.01.2012 року, а також інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми.

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання за період з 01.11.2008 року по 31.01.2012 року та послуг з централізованого водовідведення за період з 01.10.2010 року по 31.01.2012 року, а також інфляційних втрат, 3 % річних від простроченої суми та судових витрат по справі - відмовити за їх безпідставністю.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання за період з 01.11.2008 року по 31.01.2011 року в звязку з пропуском строку позовної давності.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми за їх недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання за період з 01.02 2011 року по 31.01.2012 року в розмірі 1130 (одна тисяча сто тридцять) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водовідведення за період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року в розмірі 297 (двісті девяносто сім) грн. 10 коп.

У решті рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2014 року, ухвалене по справі, - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: