Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Боровікова А.І. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№333/4181/15-ц
24 листопада 2015 року Справа № 22ц/778/5186/15
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора адвокат -

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20.07.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої, посилався на те, що з 30.12.2006 року перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого мають доньку - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1. Натепер, спільне подружнє життя з відповідачем не є можливим. Після припинення сімейних відносин між ними не вирішено питання щодо місця проживання дитини. Тому просив розірвати шлюб та визначити місце проживання доньки саме з ним.

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20.07.2015 року позовні вимоги задоволені частково. Укладений між сторонами шлюб суд розірвав, а місце проживання дитини визначив з матір'ю.

У скарзі заявник просив скасувати зазначене рішення, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті у цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Із заявленого спору слідує, що у суді вирішується спір між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка натепер проживає разом з матір'ю по АДРЕСА_1.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно зі ст.160,161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч.1 ст.33 Конституції).

Однак визначення місця проживання дітей має свою специфіку, оскільки діти, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють.

Отже чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до принципів 4, 7 Декларації дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Нормами.4,5 ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Проте такий висновок органом опіки та піклування до суду першої інстанції не подавався.

Враховуючи конфліктну ситуацію, яка виникла між сторонами та вимоги закону, у судовому порядку був витребуваний висновок органу опіки та піклування щодо визначення місце проживання дитини.

Згідно висновку Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 17.11.2015 року доцільним є визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 місце проживання її батька - позивача.

Згідно із ч. 6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З актів обстеження умов проживання, наданих органом опіки та піклування вбачається, що дівчинка фактично з дня народження проживає з матір'ю, умови проживання у якої задовільні. Для дитини виділена окрема житлова кімната, яка має меблі, іграшки, шкільне приладдя.

Батько дитини проживає за іншою адресою, де також створені хороші умови для проживання малолітньої доньки.

Суд наголошує, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно наданої характеристики батько загалом характеризуються позитивно.

Фактів порушення громадського порядку з боку матері не зафіксовано.

За інформацією, яка надійшла від навчального закладу де навчається донька сторін, мати дитини приймає активну участь у вихованні, приходить до школи, цікавиться успіхами у навчанні дитини, яка до школи з'являється охайною, чисто вдягнена та з бажанням вчитися, а отже здійснює відповідну турботу.

Втім, батько дівчинки зовсім не проявляє інтерес до успішності навчання доньки. До школи з'являвся вкрай рідко (за період навчання до школи приходив чотири рази), що може свідчити про самоусунення позивача від участі у вихованні дитини.

З початку навчання дівчинка відвідує школу, в якій закінчила перший клас, а отже на думку суду зміна місця проживання дитини та середовища в якому вона перебувала останній рік не може відповідати інтересам дитини.

Матеріали справи також свідчать, що у 1998 році відповідач проходила лікування в наркологічному диспансері, у зв'язку з чим залишається перебувати на відповідному обліку (а.с.15).

Однак, суд зазначає, що при вирішенні спору не було встановлено фактів прихильності матері до наркотиків чи їх вживання. Сам облік, про який згадував суд, не впливає на дбайливе ставлення матері до дитини чи веде до заборони проживання з нею дитини.

Позивач, свою позицію про забезпечення місця проживання дитини саме з ним, обстоював і тим, що до відповідача здійснювались процесуальні заходи щодо порушення кримінальної справи за ст.185 ч.1 КК .

Проте, суд наголошує, що ця обставина не свідчить про те, що мати не приділяє уваги до доньки та не має моральних можливостей для забезпечення належних умов для її виховання, а дитина одержувати таке виховання від матері.

Під час обговорення спору у апеляційному суді з'ясовано, що батько дитини не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Не вчинив жодних заходів на поліпшення умов проживання доньки у помешканні матері.

Окремо, суд зазначає, що у суді першої інстанції, позивач особисто звернувся до суду з письмовою заявою у якій прохав визначити місце проживання доньки з матір'ю (а.с.22).

З урахуванням викладеного, судовим розглядом справи не встановлено виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з матір'ю.

Як підсумок, колегія суддів вважає що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.201,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20.07.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: