АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 760/2552/14 Головуючий у 1-ій інстанції - Зінченко С.В.
Апеляційне провадження №22-ц/796/1345/2015 Доповідач - Музичко С.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді Музичко С.Г.,

суддів: Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі: Гладченко Ю.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ЕрдеБанк» Караченцева Артема Юрійовича на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ЕрдеБанк» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на порушення ОСОБА_3 умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, як наслідок заборгованість за кредитним договором становить 2750017,68 дол. США. У зв'язку з невиконанням позичальником вимог про повернення коштів, позивач звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльностінезалежним експертом на стадії оцінки майна під час виконавчого провадження.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ «ЕрдеБанк» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЕрдеБанк» Караченцев А.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись, на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.Зазначає, судом першої інстанції при ухваленні рішення не було взято до уваги обставини щодо надання ОСОБА_3 згоди на прийняття Банком одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до Банку у випадку виникнення у Банка права звернення стягнення на предмет іпотеки.

В суді апеляційної інстанції представник Публічного акціонерного товариства « Ерде Банк» апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в ній .

Представник відповідача просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні даного позову суд першої інстанції послався на те, що на час ухвалення оскаржуваного рішення діяв Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304-УП від 03 червня 2014 року.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 12.04.2011 року між АТ «ЕрдеБанк» правонаступником, якого є ПАТ «Ерде банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № К-26/11.

Згідно п.п.1.1, 1.3 договору банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 2750017,68 доларів США на строк до 11.02.2013 року на умовах, передбачених у договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 17 % річних. (а.с.5)

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № К-26/11, ПАТ «Ерде банк» та ОСОБА_3, 18.04.2011 року уклали договір іпотеки за умовами якого останій надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1. (а.с.147)

Позичальник ОСОБА_4неналежним чином не виконував свої зобов'язання за крединим договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, що станом на 30.01.2014 року, складає4006934,63 дол. США, яка складається із залишку заборгованості за кредитом у розмірі 2708630,68 доларів США, відсотків за користування кредитом в розмірі 623709,94 доларів США, штраф 666468,12 доларів США, інфляційних 8125,89 доларів США.

Для забезпечення погашення заборгованості, що утворилась перед банком, позивач звернуся суду із позовом у якому просить звернути стягнення на належну відповідачу квартиру.

Згідно ст.12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем зв'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати строкового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року із змінами та доповненнями у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 37 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Виходячи з того,що ОСОБА_4не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, позивач скористався правом на звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом подачі відповідного позову до суду.

Разом з цим, 03 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ст. 1 якого, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника ) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки.

Відповідно до змісту цього Закону протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач одержав кредит у кредитній установі «ПАТ «Ерде банк»», в іноземній валюті. У забезпечення виконання укладеного кредитного договору ОСОБА_3. передав банку в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 106,00 кв. м, що не перевищує установленої Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" загальної площі предмета іпотеки в 140 кв. м.

У судовому засіданні встановлено, що квартира використовується відповідачами для постійного проживання, іншого житла вони не мають, про що свідчать дані про їх реєстрацію.

Позивачем наведених вище обставин не спростовано.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог,тому колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Мораторій - це тимчасове обмеження і згідно зі ст. 3 цього Закону він втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Таким чином, заборона на примусове стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, діє лише тимчасово і не є підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки

Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора, саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, має відповідно до ст. 217 ЦПК України вирішити питання про відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону.

Тому колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку встановленої законом процедури її реалізації та оцінки. При цьому, враховуючи те, що на час ухвалення рішення продовжує діяти Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та беручи до уваги тимчасовий характер встановлених цим законом заборон, колегія суддів вважає, що в порядку ст. 217 ЦПК України виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки має бути відстрочене до закінчення дії зазначеного закону.

За викладених обставин колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про задоволення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1,, належну ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4перед банком, яка станом на 30.01.2014 року, складає4006934,63 дол. США, яка складається із залишку заборгованості за кредитом у розмірі 2708630,68 доларів США, відсотків за користування кредитом в розмірі 623709,94 доларів США, штраф 666468,12 доларів США, інфляційних 8125,89 доларів США, шляхом продажу указаної квартири на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження,з відстрочкою виконання судового рішення на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ЕрдеБанк» Караченцева Артема Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту :

Позов задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4, перед Публічним акціонерним товариством «ЕрдеБанк» за кредитним договором №К-26/11 від 12.04.2011 року, становить 4 006 934,63 доларів США , що за курсом НБУ еквівалентно 32 027 428,50 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, належну ОСОБА_3на праві приватної власності, шляхом продажу указаної квартири на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визначивши, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до ст. 217 ЦПК Українивиконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :