Провадження №2/359/1537/2015
Справа №359/4374/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарях судового засідання Гомолі О.А., Пустовіт А.Б.

прокурорів Гайфулін О.О., Кулинич А.В. , Кулішенко О.Ю.

представника відповідачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Київського міжрайонного екологічного прокурора Дніпровської екологічної прокуратури в інтересах Київської обласної державної адміністрації ,Державної інспекції сільського господарства до ОСОБА_2 районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним розпорядження ОСОБА_2 районної державної адміністрації, визнання недійсними державних актів на землю та відновлення становища, яке існувало до порушення

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2012 року виконувач обовязків Київського міжрайонного екологічного прокурора Дніпровської екологічної прокуратури звернувся до суду з указаним позовом в інтересах Київської обласної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства України, посилаючись на те, що проведеною перевіркою встановлено, що розпорядженням ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 23 грудня 2009 № 3788 "Про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України (відповідно до списку) на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 3,00 га.. Пунктом 2 цього розпорядження земельні ділянки надано у власність громадянам (згідно додатку) загальною площею 3,00 га. для ведення особистого селянського господарства та доручено Бориспільському районному відділу Київської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» забезпечити реєстрацію державних актів.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_6 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,27 га. серії ЯИ № 688305, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за 14 січня 2010 року (кадастровий номер :04:001:3338) та ОСОБА_4 державний акт серії ЯИ № 688304, який 22 січня 2010 року зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку площею 0,30 га. (кадастровий номер :04:001:3324).

Позивач зазначав, що земельні ділянки, які передано у власність вказаним громадянам, відносяться до земель водного фонду та знаходяться у межах прибережної захисної смуги Канівського водосховища річки Дніпро, у тому числі частина з них накладається на водне русло. У звязку з чим просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження ОСОБА_2 РДА від 23 грудня 2009 року № 3788; визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,27 га. серії ЯИ № 688305, який видано ОСОБА_6 та на земельну ділянку площею 0,30 га. серії ЯИ № 688304, виданий ОСОБА_4 та визнати за державою право власності на земельну ділянку площею 0,57 га. на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 05 червня 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року судові рішення скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд суду першої інстанції з підстав неповного зясування судом обставин справи.

Прокурор прокуратури Київської області у повному обсязі підтримав заявлений виконувачем обовязків Київського міжрайонного екологічного прокурора позов та просив його задовольнити. В обґрунтування позову повідомив, що передачею у приватну власність спірних земельних ділянок порушується право держави на володіння і розпорядження землями водного фонду. Спірні земельні ділянки перебувають у державній власності. Органом, який володіє правомочностями власника розпоряджатися спірними земельними ділянками є ОСОБА_2 районна державна адміністрація, проте позов заявлено в інтересах держави у особі Київської обласної державної адміністрації та Державної інспекції сільського господарства України, оскільки вказані органи наділені контрольними функціями щодо належного використання спірних земель. В обґрунтування знаходження спірних земельних ділянок у межах прибережної захисної смуги Канівського водосховища р. Дніпро прокурор зіслався на висновок експерта Київського ДП геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» № 01-09/764 від 18 червня 2012 року, Схему планування території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району та інші графічні матеріали, що містяться у матеріалах справи.

Державна інспекція сільського господарства України, відповідач ОСОБА_2 районна державна адміністрація надали суду листи відповідно до яких просять справу розглядати у їхню відсутність їх представників.

Київська обласна державна адміністрація в судове засідання не зявилася, повідомлялася належним чином про час та місце судового розгляду.

Представник відповідачів фізичних осіб ОСОБА_1 проти позову заперечував з підстав неналежності позивача та необґрунтованості позовних вимог.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи суд не вбачає підстав для задоволення позовної заяви з огляду на наступне.

Судом встановлено, що розпорядженням ОСОБА_2 районної державної адміністрації Київської області № 3788 від 23 грудня 2009 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства громадянам на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області; передано у власність громадянам земельні ділянки загальною площею 3,000 га. для ведення особистого селянського господарства та залишено земельні ділянки, зазначені у п. 2 розпорядження, у категорії земель сільськогосподарського призначення (т. 1 а. с. 31).

На підставі вказаного розпорядження на ім'я ОСОБА_6 видано державний акт серії ЯИ № 688305 на земельну ділянку 0,2700 га. (т. 1, а. с. 34) та на ім'я ОСОБА_4 державний акт серії ЯИ № 688304 на земельну ділянку площею 0,3000 га. (т. 1 а. с. 36).

Розпорядженням ОСОБА_2 РДА №340 від 04.03.2010 року змінено функціональне використання земельної ділянки загальною площею 0,2700 га. на території Вишенківської сільської ради,яка знаходиться у власності ОСОБА_3 із ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва (т.1 а.с.224).

01.04.2010 року на імя ОСОБА_3 видано Державний акт серії ЯИ №463055 на право власності на земельну ділянку площею 0,2700 га. ,яка знаходиться на території Вишенківської сільської ради,цільове призначення для веденя індивідуального садівництва (т.1 а.с.225).

Належна ОСОБА_4 земельна ділянка, кадастровий номер - :04:001:3324, площею 0,3000 га., що розташована на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 226 від 11 лютого 2011 року перейшла у власність ОСОБА_5 (т. 1 а. с. 71).

Відповідно до заяви від 11.02.2012 року ОСОБА_7 добровільно відмовився від права власності на вказану земельну ділянку, належну йому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 226 від 11 лютого 2011 року.

Розпорядженням № 2160 від 21 червня 2012 року ОСОБА_2 районна державна адміністрація Київської області приймає дану земельну ділянку до земель запасу від ОСОБА_5 у зв'язку з добровільною відмовою, припиняє про власності на неї та скасовує державну реєстрацію акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 688304.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 142 ЗК України (у редакцій чинній на час добровільної відмови від земельних ділянок) припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до листа Управління Держгеокадстру у Бориспільському районі від 27.11.2015 року до Національної кадастрової системи не надходила інформація про припинення права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 :04:001:3338 та НОМЕР_1 :04:001:3334. В Управлінні Держгеокадстру у Бориспільському районі відсутні відомості про скасування державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_8 та ОСОБА_5В.(т.3 ас.8).

Також у матеріалах справи відсутні відомості про перехід права власності до третіх осіб на земельну ділянку площею 0,27 га., кадастровий номер :04:001:3338, належну ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 688305. Не містять матеріали справи і відомостей щодо припинення права власності ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку у порядку, передбаченому ст. 142 ЗК України.

Отже предметом спору є земельна ділянка площею 0,27 га. кадастровий номер :04:001:3338, належна ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 688305, та земельна ділянка площею 0,30 га. кадастровий номер :04:001:3324, належна ОСОБА_4 на підставі державного акту серії ЯИ № 688304, оскільки прокурором не заявлено вимоги щодо визнання недійсним укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу даної земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову прокурора суд виходить із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними обєктами, болотами, а також островами; землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані обєкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню та належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до ч. 4 ст. 84 ВК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

За положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 га - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 га - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8.05.1996 року № 486 затверджено Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, відповідно до п. 1 якого передбачено, що цей Порядок встановлює єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 Водного кодексу України.

Відповідно до п. 7 Порядку водоохоронна зона має внутрішню і зовнішню межі. Внутрішня межа водоохоронної зони збігається з мінімальним рівнем води у водному обєкті.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони, визначеної законодавством ширини, вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Згідно п. 2.9. Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних обєктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, у тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються ст.ст. 50-54 Закону України «Про землеустрій».

Судом встановлено, що проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги у місці знаходження спірних земельних ділянок не виготовлявся, однак його відсутність не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

У разі відсутності проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги обовязковому зясуванню підлягає величина внутрішньої межі водоохоронної зони (прибережної захисної смуги)на час передачі у власність земельної ділянки, яка збігається із мінімальним рівнем води водного обєкту, від якої і слід вираховувати законодавчо встановлену ширину прибережної захисної смуги водного обєкту.

Частиною ч. 1 ст. 60 ЦПК України на сторони покладено обовязок доказувати ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів знаходження належних відповідачам на праві власності земельних ділянок в прибережній захисній смузі, виходячи з її нормативного розміру, встановленого ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року №486 на момент передачі земельної ділянки у власність. Про це, зокрема, йдеться в Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України при розгляді цивільної справи № 6-193цс14 та викладеній в постанові від 17 грудня 2014 року.

Висновок експерта Київського ДП геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» № 01-09/764 від 18 червня 2012 року суд оцінює критично з огляду на таке.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані, окрім іншого, встановлюються на підставі висновків експертів.

Згідно із ч. 2 ст. 53 ЦПК України як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

При призначенні експертизи експерт обовязково попереджається про відповідальність експерта за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків (ч. 1 ст. 144 ЦПК України).

Із дослідженого висновку експерта Київського ДП геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» № 01-09/764 від 18 червня 2012 року не вбачається, що експерт ОСОБА_9 відповідає критеріям судового експерта, визначеним ч. 2 ст. 53 ЦПК України, як і не вбачається попередження її про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків. Тому, вказана експертиза не є судовою експертизою і оцінюється судом у сукупності з усіма іншими доказами по справі.

Схема планування території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району, на яку як на доказ встановлення прибережної захисної смуги Канівського водосховища р. Дніпро посилається позивач, також оцінюється судом критично, оскільки згідно відповідей на адвокатські запити Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Схема планування території Вишеньківської сільської ради у встановленому ст.. 14 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядку Київською обласною державною адміністрацією не затверджувалася, державна експертиза даної Схеми планування, як і громадські обговорення не проводилися, рішення про її затвердження Вишеньківсьською сільською радою також не приймалися, вона у встановленому законом порядку не погоджена та не затверджена (т.1 а.с.93,226,228).

З відповіді в.о. начальника відділу містобудування та архітектури ОСОБА_2 РДА від 11.02.2013 року № 85 також вбачається, що Схема планування території Вишеньківської сільської ради ОСОБА_2 районною радою не затверджувалася у звязку з відсутністю позитивного висновку державної експертизи. РекомендаціїВідділу містобудування та архітектури ОСОБА_2 РДА щодо приведення у відповідність до закону вказаної схеми планування Вишеньківською сільською радою не виконані (т.1 а.с.227).

Будь-яких інших належних та допустимих доказів перебування спірних ділянок у межах прибережної захисної смуги Канівського водосховища р. Дніпро прокурором не надано.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння передбачено ст. 387 ЦК України. За змістом ст. 388 ЦК України власнику гарантовано витребування майна від добросовісного набувача у випадку придбання його за відплатним договором лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що право на звернення до суду із віндикаційним позовом належить виключно власнику цього майна.

До передачі у власність спірних земельних ділянок їх власником була ОСОБА_2 районна державна адміністрація на підставі положень п. а). ст.. 17 ЗК України, ч. 3 ст. 122 ЗК України та ст. 12 Перехідних положень ЗК України (в редакції чинній на час виникнення у відповідачів права власності на спірну земельну ділянку).

Оскільки ні Київська обласна державна адміністрація, ні Державна інспекція сільського господарства України не набули прав власника спірних земельних ділянок, відповідно є неналежними позивачами. Про це, зокрема, йдеться в правовій позиції, висловленій Верховним Судом України при розгляді цивільної справи та викладеній в постанові від 25 травня 2015 року № 6-159цс15.

З огляду на вищезазначене підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.5,10,15,58-60,208,212-215,218,223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Київського міжрайонного екологічного прокурора Дніпровської екологічної прокуратури в інтересах Київської обласної державної адміністрації ,Державної інспекції сільського господарства до ОСОБА_2 районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5 про визнання незаконним розпорядження ОСОБА_2 районної державної адміністрації, визнання недійсними державних актів на землю та відновлення становища, яке існувало до порушення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.С. Чирка