Справа № 755/7931/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - суді Гаврилової О.В.,

при секретарі - Неділько Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків, -

ВСТАНОВИВ:

14.04.2015 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 збитки від інфляції та три відсотки річних у сумі 2 244 431,80грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 17.04.2009 року, відповідно до нотаріально посвідченого Договору позики, позивач надала відповідачу грошову позику у сумі 2200000,00 грн., з терміном повернення до 17.10.2009 року. Відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, грошові кошти не повернув. 23.09.2009 року, відповідно до нотаріально посвідченого Договору позики, позивач надала відповідачу іншу грошову позику у сумі 1 487 500,00 грн. з терміном повернення до 17.10.2009 року. Відповідач свої зобов'язання за договором позики від 23.09.2009 року не виконав, грошові кошти не повернув. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 05.04.2012 року з відповідача стягнуто на користь позивача грошові кошти у сумі 2 571 969,00 грн. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2012 року з відповідача стягнуто на користь позивача грошові кошти у сумі 930 389,70 грн. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2013 року з відповідача стягнуто на користь позивача грошові кошти у сумі 371 969,00 грн. Відповідач безпідставного користується грошовими коштами позивача, в тому числі не виконує рішення суду, чим спричиняє позивачу збитки у вигляді інфляційних витрат. З цих підстав позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних, від стягнутих за рішеннями суду грошових коштів, починаючи з дати набрання цими рішеннями законної сили.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача подала до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу без її участі.

Відповідач та його представник в судове засідання неодноразово не з'явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, заяв чи клопотань суду не подали.

Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання визначає договори та інші правочини.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 05.04.2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики в сумі 2 200 000,00 грн., штраф у сумі 368 750,000 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 219,00 грн., а всього на загальну суму 2 571969,00 грн. (а.с.13-15).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.10.2012 року рішення Дніпровського районного суду м. Києві від 05.04.2012 року залишено без змін (а.с.16-18).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 06.12.2012 року, яке набрало законної сили 14.05.2013р., стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 927 170,70 грн. та понесені судові витрати в сумі 3 219,00 грн., а всього на загальну суму 930 389,70 грн.(а.с.19-24). Кошти, стягнуті за цим рішенням складаються з інфляційних втрат та трьох процентів річних за період по 17.10.2012р. включно, від сум, одержаних відповідачем за договорами позики від 17.04.2009 року та від 23.09.2009 року, за одним з яких стягнуто грошові кошти за рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 05.04.2012 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 25.01.2013 р. стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 штраф у сумі 368 750,00 грн. та судовий збір в сумі 3 219,00 грн., а всього суму 371 969,00 грн. (а.с. 25-28). Зазначене рішення набрало законної сили 05.02.2013р. Стягнуті за цим рішенням кошти в сумі 368 750,00 грн. є штрафом за порушення договорів іпотеки, укладеними в забезпечення договорів позики грошей від 17.04.2009 року та від 23.09.2009 року.

Такі зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням.

У відповідності до ст. ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, грошовим являється зобов'язання, яке виражається у грошовій одиниці України (грошовим еквівалентом в іноземній валюті) тобто будь - яке зобов'язання по сплаті коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням являються такі правовідносини, в котрих одна сторона (боржник) зобов'язаний сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язання.

Згідно відповіді Головного державного виконавця ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві №82/13 від 15.10.2015р., на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження де боржником є ОСОБА_3 до складу якого входить: 1) ВП 35235316 виконавчий лист №2604/1258/2012, виданий 07.11.2012р. Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення боргу в сумі 2571969,00 грн. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2; 2) ВП 37965731 виконавчий лист №2604/23901/2012, виданий 13.03.2013р. Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 371969,00 грн.; 3) ВП 38568557, виконавчий лист №2604/23090/12, виданий 19.06.2013 р. Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 штрафу в сумі 930989,70 грн. В ході проведення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню державним виконавцем вжиті заходи примусового характеру, а саме: винесена постанова про арешт майна боржника, яка направлена в компетентні установи для виконання, направлені запити з метою виявлення зареєстрованого за боржником рухомого та нерухомого майна, а також розрахункових рахунків, проте майно, на яке було б можливо звернути стягнення, та рахунки у банківських установах відсутні. Станом на 15.10.2015р. стягнення на користь ОСОБА_2 по вищезазначеним провадженням не провадилось (а.с. 68-69).

З наведеного вбачається, що державним виконавцем при виконанні виконавчих документів, виданого за вищезазначеними рішеннями суду, було проведено значну кількість виконавчих дій внаслідок ухилення відповідача від виконання рішень суду, проте навіть часткового погашення заборгованості не відбулося.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з позовної заяви та розрахунків позивача, період нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, а також вимога про їх стягнення, визначена позивачем окремо за кожним з вищезазначених рішень суду, з дати набрання ними законної сили і по 31.03.2015р. включно.

Так, за рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 05.04.2012 року, яке набрало законної сили 02.10.2012 року, стягнуто 2 571969,00 грн.

За рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 06.12.2012 року, яке набрало законної сили 14.05.20113р., стягнуто 930 389,70 грн.

За рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 25.01.2013 р., яке набрало законної сили 05.02.2013р., стягнуто 371 969,00 грн.

Разом з тим, предметом стягнення за рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 06.12.2012 року були інфляційні втрати та три проценти річних за період по 17.10.2012р. включно, від сум, одержаних відповідачем за договорами позики від 17.04.2009 року та від 23.09.2009 року, за одним з яких стягнуто грошові кошти за рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 05.04.2012 року.

Тому передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне збільшення та три проценти річних підлягають стягненню за рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 05.04.2012 року, починаючи з 18.10.2012р. - дати наступної за датою, по яку включно вже відбулось відповідне стягнення.

З огляду на викладене, суд вбачає підстави для задоволення вимоги позову про стягнення інфляційних втрат за прострочення зобов'язання, а саме:

за прострочення сплати 2 571 969,00 грн. за період з 17.10.2012р. по 31.03.2015р. включно індекс інфляції складає 151,10% (99,90*100,2*100,2*99,90*100,00*100,00*100,10*100,00*99,90* 99,30*100,00*100,40*100,20*100,50*100,20*100,60*102,20*103,3*103,8*101,0*100,4*100,8*102,9*102,4*101,9*103,0*103,1*105,3*110,8 /100);

за прострочення сплати 930 389,70 грн. за період з 14.05.2013р. по 31.03.2015р. включно індекс інфляції складає 150,80% (100,10*100,00*99,90*99,30*100,00*100,40* 100,20* 100,50*100,20*100,60*102,20*103,3*103,8* 101,0* 100,4* 100,8* 102,9* 102,4* 101,9* 103,0* 103,1* 105,3* 110,8 /100);

за прострочення сплати 371969,00 грн. за період з 05.02.2013 р. по 31.03.2015р. включно індекс інфляції складає 150,65% (99,90*100,00*100,00*100,10*100,00*99,90*99,30*100,00 *100,40* 100,20*100,50*100,20*100,60*102,20*103,3*103,8*101,0*100,4*100,8*102,9*102,4*101,9*103,0* 103,1* 105,3* 110,8 /100).

Таким чином інфляційні втрати позивача становлять (2 571 969,00 *151,10/100) - 2 571 969,00) + (930 389,70*150,65/100) - 930 389,70) +(371 969,00*150,65/100) - 371 969,00) = 1 975 316,42 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Також суд приходить до висновку про правомірність вимог щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних, оскільки така можливість передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За період з 17.10.2012р. по 31.03.2015р. включно: із розрахунку 2 571 969,00 грн. помножених на 3% та кількість повних днів прострочення та поділених на кількість днів в році та на 100, розмір 3% річних складає 189409,66грн. (2 571 969,00*3*896/365/100).

За період з 14.05.2013 р. по 31.03.2015р. включно: із розрахунку 930 389,70 грн. помножених на 3% та кількість повних днів прострочення та поділених на кількість днів в році та на 100, розмір 3% річних складає 52 535,16 грн. (930 389,70*3*687/365/100).

За період з 05.02.2013 р. по 31.03.2015р. включно: із розрахунку 371 969,00 грн. помножених на 3% та кількість повних днів прострочення та поділених на кількість днів в році та на 100, розмір 3% річних за цей період складає 23 999,64 грн. (371 969,70*3*785/365/100).

Всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача три процентів річних у розмірі 265 944,46 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в загальному розмірі 1 975 316,42 грн. а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 265 944,46 грн., а всього 2 241 260,88 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі - 3 654,00 грн.

На підставі наведеного, ст. 11, 509, 625 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 179, 197, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в сумі 1 975 316,42 грн. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 265 944,46 грн., а всього суму в розмірі 2 241 260,88 грн. (два мільйони двісті сорок одна тисяча двісті шістдесят гривень вісімдесят вісім копійок).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі через Дніпровський районний суд м. Києва апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо особа яка оскаржує рішення не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя