АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_3, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом у якому поросив у порядку поділу майна подружжя: визнати за ним право власності на автомобіль марки Hyundai Elantra MD, 2013 року випуску, держаний номер НОМЕР_1, припинивши право власності відповідача на вказаний автомобіль; визнати за відповідачем право власності на автомобіль марки AUDI A6, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2, припинивши право власності позивача на вказаний автомобіль.

Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. За час шлюбу ними набуто у власність, два автомобілі: марки Hyundai Elantra MD, 2013 року випуску, держаний номер НОМЕР_1 та марки AUDI A6, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2, які є об'єктом права сумісної власності подружжя. Після розірвання шлюбу з відповідачем він не може дійти згоди щодо спільного користування зазначеним майном.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено позивачу у прийняті заяви про збільшення розміру позовних вимог. Судом не враховано, що обидва автомобілі були набуті подружжям у власність під час перебування сторін у шлюбі та є спільно сумісною власністю подружжя. Крім того, автомобіль Hyundai Elantra MD, 2013 року випуску, держаний номер НОМЕР_1 було відчужено без згоди позивача.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_4 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 травня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року шлюб між сторонами було розірвано.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що з березня 2014 року сторони разом не проживаю, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують.

13 липня 2014 року ОСОБА_2 набутий у власність автомобіль AUDI A6, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2, що підтверджується даними УДАІ ГУ МВС України в м. Києві.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом положень ст.ст. 60, 61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст.ст. 68, 69 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Згідно ч. 6 ст. 57 СК України. суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Встановивши, що автомобіль AUDI A6, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2 набутий у власність ОСОБА_2 13 липня 2014 року, тобто після припинення сторонами спільного ведення господарства (березень 2014 року), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що визнаний автомобіль є особистою власністю відповідача.

Судом встановлено, що в період шлюбу, а саме 19 березня 2013 року на ім'я ОСОБА_2 був придбаний автомобіль Hyundai Elantra MD, 2013 року випуску, держаний номер НОМЕР_1, а 26 лютого 2015 року вказаний автомобіль був відчужений та перереєстрований на нового власника, ОСОБА_4, що підтверджується даними УДАІ ГУ МВС України в м. Києві.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

За змістом ч. 4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Отже, вирішення питання про поділ автомобіля Hyundai Elantra MD, 2013 року випуску, держаний номер НОМЕР_1 безпосередньо залежить від наявності чинного договору його відчуження, який не є нікчемним в розумінні положень ст. 215 ЦК України, а може бути лише оспорюваним правочином.

В даному випадку застосуванню підлягають положення ст. 204 ЦК України про те, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Встановивши, що власником автомобіля Hyundai Elantra MD, 2013 року випуску, держаний номер НОМЕР_1 на підставі чинного договору про відчуження транспортного засобу є третя особа, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про передчасність позовних вимог про поділ зазначеного автомобіля.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що автомобіль AUDI A6, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2, набутий подружжям у власність під час перебування сторін у шлюбі та є спільно сумісною власністю подружжя є безпідставними, оскільки рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року встановлено, що з березня 2014 року сторони припинили шлюбні стосунки, а зазначений автомобіль набутий у власність відповідачем за власні кошти 13 липня 2014 року. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування встановлених таких обставин, позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено позивачу в прийняті заяви про збільшення розміру позовних вимог є безпідставними, оскільки після початку розгляду справи по суті на стадії дослідження письмових доказів - матеріалів справи позивачем у зазначеній заяві фактично було змінено предмет та підставу позову та передбачалось залучення до участі у справі нового співвідповідача, а відтак - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення зазначеної заяви.

Також, колегія судів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль Hyundai Elantra MD, 2013 року випуску, держаний номер НОМЕР_1 може бути поділений навіть не зважаючи на той факт, що на даний час власником автомобіля є інша особа, оскільки станом на час розгляду справи договір про відчуження автомобіля третій особі є дійсним, а відтак - висновки суду першої інстанції про передчасність заявлених вимог в цій частині є законними та обґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини, що мають значення для даної справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді