АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Мазурик О.Ф.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 квітня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №380/1240/07-А від 06.09.2007 року в розмірі 38 071,67 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 380,72 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд 1-ї інстанції не взяв до уваги той факт, що він свої грошові зобов'язання за кредитним договором №380/1240/07-А від 06.09.2007 року виконував у встановлені строки. Лише внаслідок загальної складності економічної ситуації в Україні та у зв'язку з складним економічним становищем відповідач не мав фінансової спроможності повертати кредит у встановлені графіком платежів строки. Не зважаючи на дані обставини, він продовжував, по мірі можливості, сплачувати заборгованість по кредиту, що свідчить про його бажання та дії, спрямовані на виконання кредитного договору. Він звертався до банку з проханням продовжити строк повернення кредитних коштів, проте жодної відповіді від банку не отримав. Посилається також на те, що судом 1-ї інстанції, в порушенні вимог процесуального законодавства, не задоволено його клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з його хворобою, чим порушено його право на судовий захист, гарантоване ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 06 вересня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів №380/1240/07-А,відповідно до якого, ОСОБА_3 був наданий кредит в сумі 146 965 грн. зі сплатою 12,5% річних і погашенням згідно умов вказаного договору. Строк дії договору до 05 вересня 2014 року.

Правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Оскільки ОСОБА_3 свої обов'язки щодо повернення кредиту у встановлений в кредитному договорі строк в повному обсязі не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, то 04 листопада 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості по договору в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», та, стягуючи з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором №380/1240/07-А від 06.09.2007 року в розмірі 38071,67 грн., суд 1-ї інстанції виходив з того, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є всі правові підстави для їх задоволення.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів на в повній мірі відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пунктом 1.1 кредитного договору №380/1240/07-А від 06.09.2007 року встановлено, що кінцевим терміном повернення ОСОБА_3 кредитних коштів є 05.09.2014 року.

Відповідно до підпункту 1.1.1 пункту 1.1 кредитного договору №380/1240/07-А від 06.09.2007 року погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно 6 числа в сумі 2649 грн.

Проте, ОСОБА_3 свої обов'язки за кредитним договором №380/1240/07-А від 06.09.2007 року належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості по кредитному договору.

Станом на 20 серпня 2014 року заборгованість за кредитним договором №380/1240/07-А від 06.09.2007 року становить: за основним боргом в сумі 30 405,89 грн.; по нарахованим відсоткам 3034,02грн.; по пені за прострочення сплати кредиту в сумі 2232,02 грн., по пені за прострочення сплати відсотків в сумі 207,84 грн., інфляційні втрати за кредитом 2003,98 грн., інфляційні втрати за відсотками 187,93 грн.

Вказану заборгованість відповідач не погасив, а тому колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за договором №380/1240/07-А від 06.09.2007 року на загальну суму 38 071,67 грн., в тому числі: за основним боргом в сумі 30 405,89 грн.; по нарахованим відсоткам 3034,02грн.; по пені за прострочення сплати кредиту в сумі 2232,02 грн., по пені за прострочення сплати відсотків в сумі 207,84 грн., інфляційні втрати за кредитом 2003,98 грн., інфляційні втрати за відсотками 187,93 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв'язку з складним економічним становищем відповідач не мав фінансової спроможності повертати кредит у строки встановлені графіком платежів, однак продовжував, по мірі можливості, сплачувати заборгованість по кредиту, що свідчить про бажання та дії відповідача спрямовані на виконання кредитного договору, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки відповідно до положень ЦК України та умов кредитного договору, у разі неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, зокрема, несплати або неповної сплати суми кредиту у встановлений строк, у банку наявні всі правові підстави вимагати повернення кредиту та процентів за кредитом в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач звертався до банку з проханням продовжити строк повернення кредитних коштів, проте жодної відповіді від банку не отримав, не заслуговують на увагу, оскільки продовжувати чи не продовжувати боржнику строк на повернення кредитних коштів є правом , а не обов'язком банку.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про те, що, в порушенні вимог процесуального права, суд 1-ї інстанції не задовольнив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з його хворобою, чим порушив право відповідача на судовий захист, гарантоване ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України, з огляду на таке.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Статтею 157 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

Частиною 3 статті 159 ЦПК України встановлено, що у судовому засіданні можуть бути оголошені перерви, тривалість яких визначається відповідно до обставин розгляду справи, що їх викликали.

З матеріалів справи вбачається, що 04 листопада 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

28 листопада 2014 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 15 січня 2015 року.

В судовому засіданні 02.03.2015 року ОСОБА_3 було заявлено клопотання про надання часу для ознайомлення з матеріалами справи, у зв'язку з чим судом 1-ї інстанції було оголошено перерву до 07.04.2015 року.

З наданого ОСОБА_3 опису вкладення у поштове відправлення вбачається, що 06.04.2015 року відповідачем на адресу суду було направлено клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з його хворобою.

Відповідно до положень Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України 28.11.2013 року за №958, зареєстрованого Міністерством юстиції України 28 січня 2014 року за №173/24950 нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку): 1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; 2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2; 3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3; 4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Отже, станом на момент розгляду справи Святошинським районним судом міста Києва 07.04.2015 року надіслане відповідачем 06.04.2015 року клопотання про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, а тому і правових підстав для відкладення розгляду справи також не було. Крім того, в апеляційній скарзі відповідач не зазначив будь-яких важливих для вирішення спору по суті обставин, які він не зміг подати до суду першої інстанції та не надав доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення у відповідності з вимогами матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду 1-ї інстанції також не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 авідсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: