У х в а л а

ІМенем УКраїни

20 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Тимцяся Івана Васильовича, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 6 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду із указаним позовом. Зазначало, що 25 грудня 2006 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит № 3182 в який в подальшому вносились зміни та доповнення. Згідно умов вказаного договору, банк зобовʼязується надати боржнику кредитну лінію із встановленням ліміту, згідно якого максимальна заборгованість за кредитом не може перевищувати 15 200 доларів США, а боржник зобовʼязувався повернути наданий кредит та сплатити проценти за користування в розмірі, строки та на умовах визначених договором. Відповідач взяті не себе зобовʼязання за договором не виконував, унаслідок чого станом на 1 вересня 2013 року утворилась заборгованість, яка складається з: заборгованості по кредиту в розмірі 60 185,39 доларів США, що еквівалентно 481 061 грн 81 коп., заборгованості по відсотках у розмірі 7 563,21 доларів США, що еквівалентно 60 452 грн 74 коп., заборгованості по комісії в розмірі 451,52 доларів США, що еквівалентно 3 608 грн. На забезпечення виконання зобовʼязань за кредитним договором 25 грудня 2006 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останні передали банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 70,00 кв. м, у тому числі житловою площею 41,50 кв. м, яка належить їм на праві спільної приватної сумісної власності. Згідно договору від 11 травня 2007 року про внесення змін і доповнень до іпотечного договору сторони оцінили предмет іпотеки в 382 000 грн. 17 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення прав вимоги, згідно якого відбулось відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит від 25 грудня 2006 року № 3182. Посилаючись на викладене, позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 грудня 2006 року № 3182 звернути стягнення на предмет іпотеки, - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 70,00 кв. м, у тому числі житловою площею 41,50 кв. м, шляхом проведення прилюдних торгів, за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субʼєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 6 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

Тимцясь І.В., який діє від імені публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просив судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 25 грудня 2006 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит № 3182 в який в подальшому вносились зміни та доповнення, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 15 200 доларів США, а позичальник зобовʼязувався повернути наданий кредит та сплатити проценти за користування в розмірі, строки та на умовах визначених договором.

На забезпечення виконання зобовʼязань за кредитним договором 25 грудня 2006 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останні передали банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 70,00 кв. м, у тому числі житловою площею 41,50 кв. м, яка належить їм на праві спільної приватної сумісної власності.

17 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення прав вимоги, згідно якого відбулось відступлення права вимоги позивачу за договором про іпотечний кредит від 25 грудня 2006 року № 3182.

Відмовляючи у задоволенні позову суди виходили із того, що банк не надав доказів на підтвердження своїх доводів, належно оформленого розрахунку боргу, а з наданих ним розрахунків встановити правильність нарахування відсотків та інших платежів неможливо.

Однак повністю з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Звертаючись до суду з позовом публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» зазначало про те, що станом на 1 вересня 2013 року утворилась заборгованість, яка складається з: заборгованості по кредиту в розмірі 60 185,39 доларів США, що еквівалентно 481 061 грн 81 коп., заборгованості по відсотках у розмірі 7 563,21 доларів США, що еквівалентно 60 452 грн 74 коп., заборгованості по комісії в розмірі 451,52 доларів США, що еквівалентно 3 608 грн.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Зазначаючи про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження заборгованості, суди не врахували того, що розмір платежів у зв'язку з отриманням кредиту та його погашенням визначено договором, а тому позивач мав довести розмір та час отримання коштів за кредитом, а позичальник виконання покладених на нього договором обов'язків щодо дотримання строків повернення, сплати процентів за користування ними.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 57, 60, 137, 212, 213 ЦПК України суди з приводу існування вказаних обставин ніяких висновків не зробили, не врахували, що сама по собі відсутність розрахунку, допущені в ньому неточності чи його помилковість не може бути підставою для відмови у позові про стягнення заборгованості.

З огляду на викладене, коли судами не з'ясовано розміру наданих банком відповідачу коштів, виконання останнім зобов'язань по їх поверненню, висновок про відсутність підстав для задоволення позову є передчасним.

Вказані порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в зв'язку з чим оскаржувані судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Тимцяся Івана Васильовича, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 6 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук