Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

Журавель В.І.,

розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о в и в:

У травні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору № ZPVAG від 16 серпня 2007 року воно надало ОСОБА_2 кредит у сумі 250 тис. грн зі сплатою 14,04 % річних із кінцевим терміном повернення до 16 серпня 2017 року шляхом внесення щомісячних ануїтетних платежів у сумі 3 917 грн 06 коп.

Зазначало, що позичальник порушує графік погашення кредиту, станом на 22 квітня 2014 року має заборгованість у загальній сумі 191 313 грн 51 коп., із яких: за тілом кредиту - 157 789 грн 43 коп., зі сплати відсотків за користування кредитом - 13 102 грн 66 коп., зі сплати пені - 3 083 грн 88 коп., штраф (відсоткова складова) - 17 397 грн 60 коп.

З метою забезпечення вищезазначеного договору 16 серпня 2007 року між ним і ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, згідно із умовами якого предметом іпотеки є житловий будинок і земельна ділянка, розташовані по АДРЕСА_1

11 березня 2014 року воно направило відповідачам вимогу про погашення простроченого боргу упродовж тридцяти днів.

Враховуючи наведені обставини та те, що відповідачі добровільно не погасили кредиту заборгованість, просило, із урахуванням уточнень, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, виселити ОСОБА_3, ОСОБА_2 та інших осіб із іпотечного житлового будинку.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 22 квітня 2014 року за договором про іпотечний кредит № ZPVAG від 16 серпня 2007 року у розмірі 191 373 грн 57 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1000 га, що належать ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Василівською МР 8 серпня 2007 року, та державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, із застосуванням процедури продажу предмета іпотеки, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом укладення ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого імені договору купівлі-продажу із будь-якою особою-покупцем, з отриманням банком витягу з ДРРПНМ та з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, за ціною продажу на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_2 із будинку АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішення суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд, застосувавши ст. ст. 3, 575, 589, 590 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 33, 39, 40 ЗУ «Про іпотеку», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходив із того, що хоча позичальником і був порушений графік погашення кредиту, проте вартість іпотечного майна значно перевищує розмір заборгованості, оскільки із урахуванням усіх внесених платежів він становить 14 336 грн.

Крім того, правильним є висновок про те, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателю про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсягу його прав.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого не вбачається.

Доводи заявника зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель