Ухвала

іменем україни

09 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., ФаловськоїІ.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» до ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» (далі - ТзДВ «СК «Індіго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» (далі - ПрАТ «Просто-страхування»), у якому, уточнивши позовні вимоги, просило суд стягнути з ПрАТ «Просто-страхування» страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 5 784 грн 16 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 20 липня 2010 року між ТзДВ «СК «Індіго» та ВАТ «Український науково-дослідний інститут харчування» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, згідно якого страховик прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу Міtsubіshі, державний номерний знак НОМЕР_1.

27 жовтня 2010 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль Міtsubіshі, під керуванням ОСОБА_4, був пошкоджений. Зіткнення відбулось внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем ОСОБА_3, яка керувала автомобілем Nissan, що підтверджено постановою Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року.

28 жовтня 2010 року до ТзДВ «СК «Індіго» звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування в зв'язку з ДТП, надавши, при цьому, всі необхідні документи. 28 березня 2012 року страховиком був складений страховий акт та здійснено розрахунок суми страхового відшкодування.

В подальшому ТзДВ «СК «Індіго» перерахувало на рахунок, визначений страхувальником, на підставі рахунку-фактури від 05 листопада 2010 року страхове відшкодування в розмірі 17 348 грн 43 коп. по платіжному дорученню від 28 березня 2012 року, у зв'язку з чим до нього перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

На момент ДТП відповідальність ОСОБА_3 була застрахована за полісом в ПрАТ «Просто-страхування», позивач звернувся з вимогою до страховика цивільно-правової відповідальності, який виплатив йому суму страхового відшкодування в розмірі 11 564 грн 27 коп. по платіжному дорученню від 16 травня 2012 року, але залишилось недоплаченим 5 784 грн 16 коп., у зв'язку з чим позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТзДВ «СК «Індіго» просить рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги ТзДВ «СК «Індіго» є необґрунтованими, оскільки згідно з положенням ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «Просто-страхування» виплатив позивачу страхове відшкодування з урахуванням зносу, а тому правомірно зменшив його суму з 17 348 грн 43 коп. до 11 564 грн 27 коп.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Вказаним вимогам ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 20 липня 2010 року між ТзДВ «СК «Індіго» та ВАТ «Український науково-дослідний інститут харчування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту автомобіля Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_1.

27 жовтня 2010 року на вул. Велика Васильківська, 145/1 у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль Mitsubishi отримав механічні пошкодження.

Винною у скоєнні даної ДТП визнана ОСОБА_3, яка керувала автомобілем Nissan, що підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року.

28 жовтня 2010 року до ТзДВ «СК «Індіго» з заявою звернувся страхувальник ВАТ «Український науково-дослідний інститут харчування» про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування в зв'язку з ДТП, надавши для цього усі необхідні документи.

28 березня 2012 року страхувальнику було виплачено страхове відшкодування в розмірі 17 348 грн 43 коп.

На момент ДТП відповідальність водія транспортного засобу Nissan була застрахована в ПрАТ «Просто-страхування».

Виплативши страхове відшкодування, ТзДВ «СК «Індіго» звернулось з вимогою до ПрАТ «Просто-страхування» про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

16 травня 2012 року ПрАТ «Просто-страхування» виплатило ТзДВ «СК «Індіго» страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 11 564 грн. 27 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом до суду, ТзДВ «СК «Індіго» просило стягнути суму страхового відшкодування з ОСОБА_3

В ході судового розгляду позивач звернувся до суду з клопотанням про залучення співвідповідача ПрАТ «Просто-страхування» (а.с. 43 - 44).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року, яку занесено в журнал судового засідання, клопотання задоволено, залучено ПрАТ «Просто-страхування» до участі у справі в якості співвідповідача (а.с. 54).

23 лютого 2015 року ТзДВ «СК «Індіго» подано уточнену позовну заяву, згідно з якою позивач просив стягнути всю суму страхового відшкодування лише з ПрАТ «Просто-страхування», а судові витрати покласти солідарно на ПрАТ «Просто-страхування» та ОСОБА_3 (а.с. 76 - 78).

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України, ГПК України, КПК України або КУпАП віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Оскільки згідно зі ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим, суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, даний спір виниклише між ТзДВ «СК «Індіго» та ПрАТ «Просто-страхування» з приводу стягнення страхового відшкодування, а тому вимоги щодо стягнення в солідарному порядку судових витрат з обох відповідачів суперечить нормам процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд, залишаючи рішення місцевого суду в частині позовних вимог до ПрАТ «Просто-страхування» без змін, не врахував положення ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суб'єктний склад сторін у справі і підстави позову, дійшов передчасного висновку про те, що вимога позивача підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Під час нового розгляду справи апеляційному суду слід врахувати наведене та вирішити спір в цій частині у відповідності до вимог чинного законодавства.

Оскільки порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, ці порушення допущені судом апеляційної інстанції при розгляді справи, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 337, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська