АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

12 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Шиманського В.Й., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2,

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2013 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2013 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк», Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на невиконання останніми умов договору.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 липня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 068-2008-054 від 24 січня 2008 року в сумі 221 140,46 дол. США, що за офіційним курсом НБУ (799,30 грн. за 100 дол. США) складає 1 767 575 грн. 70 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 068-2008-663 від 14 березня 2008 року в сумі 420 938,09 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ (839,28 грн. за 100 шв. франків) складає 3 532 849 грн. 20 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2013 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2013 року залишено без задоволення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2013 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись в вказаним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій зазначила, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

В порушення вимог ст. 130 та 169 ЦПК України рішення ухвалено в першому засіданні та без належного повідомлення відповідачів. Зазначає, що не погоджується з вимогами позивача про стягнення з неї солідарного боргу, оскільки не отримувала письмову вимогу про сплату боргових зобов'язань. Вказувала на те, що обсяг відповідальності поручителя було збільшено, що відповідно до ст. 559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

Посилаючись на те, що рішення ухвалене лише на підставі матеріалів і доказів наданих позивачем, що призвело до неповного з'ясування обставин справи, просила його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 січня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», назву якого змінено на ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №068-2008-054, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 202940 доларів США зі сплатою 13,45 % річних («базова процентна ставка») строком до 10 січня 2028 року.

Додатковими угодами від 10 квітня 2010 року та від 30 квітня 2010 року до кредитного договору №068-2008-054 були внесені зміни та доповнення.

14 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 також був укладений кредитний договір № 068-2008-663, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 292460 швейцарських франків зі сплатою 10,45 % річних («базова процентна ставка») на строк до 10 березня 2032 року включно.

Додатковими угодами від 10 квітня 2010 року та від 30 квітня 2010 року до кредитного договору № 068-2008-663 були внесені відповідні зміни та доповнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положення ст. 626 ЦК України вказують на те, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Умовами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, проте ОСОБА_3 зобов'язання за договором належним чином не виконував у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором № 068-2008-054 від 24 січня 2008 року станом на 02.04.2013 виникла заборгованість в сумі 221 140,46 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (799,30 грн. за 100 дол. США) складає 1 767 575 грн. 70 коп., в тому числі: прострочена заборгованість по кредиту - 1 552,49 доларів США; сума дострокового стягнення кредиту - 195246,38 доларів США; відсотки -24202,40 доларів США; підвищені відсотки - 139,19 доларів США.

За кредитним договором № 068-2008-663 від 14 березня 2008 року станом на 01.04.2013 року виникла заборгованість в сумі 420 938,09 шв. франків, що за офіційним курсом НБУ (839,28 грн. за 100 шв. франків) складає 3 532 849 грн. 20 коп., в тому числі: прострочена заборгованість по кредиту - 2 626,43 шв. франків; сума дострокового стягнення кредиту - 381 909,71 шв. франків; відсотки - 36 210,71 шв. франків; підвищені відсотки - 191,24 шв. франків.

Оскільки боржником зобов'язання за кредитним договором не були виконані належним чином, Банк, відповідно до п.п. 5.2.5 кредитного договору мав право, за прострочення сплати чергового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом понад 2 місяці протягом 30 днів з дати відправки повідомлення банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Крім того, згідно умов договору у випадку невиконання або прострочення виконання грошових зобов'язань позичальника, передбачених договором та/або будь-якими іншими угодами, що укладені або будуть укладенні в майбутньому між кредитором та позичальником, кредитор має право змінити термін повернення кредиту в повному обсязі або інших грошових зобов'язань в сторону зменшення згідно умов вищевказаного кредитного договору про що повідомляє позичальника письмово, вказуючи новий термін виконання грошових зобов'язань позичальника.

Суд першої інстанції, враховуючи те, що боржник не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання відповідно до умов укладених договорів, застосувавши положення ст. 554 ЦК України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає його правильним з огляду на наступне.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Належне виконання зобов'язання за кредитними договорами забезпечувалось порукою.

24 січня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 (поручитель) було укладено договір поруки № 068-2008-054-Р, за яким поручитель зобов'язалася солідарно відповідати перед кредитором за всіма зобов'язаннями ОСОБА_3 за кредитним договором № 068-2008-054 від 24 січня 2008 року.

Відповідно до договору поруки б/н від 30 квітня 2010 року ОСОБА_1 поручилась відповідати перед кредитором з усіх зобов'язань ОСОБА_3, що виникли з кредитного договору № 068-2008-054 від 24 січня 2008 року та додаткової угоди від 30 квітня 2010 року до нього.

14 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 (поручитель) було укладено договір поруки № 068-2008-663-Р, за яким поручитель зобов'язалась солідарно відповідати перед кредитором за всіма зобов'язаннями ОСОБА_3 за кредитним договором № 068-2008-663 від 14 березня 2008 року.

Відповідно до договору поруки б/н від 30 квітня 2010 року ОСОБА_1 поручилась відповідати перед кредитором з усіх зобов'язань ОСОБА_3, що виникли з кредитного договору № 068-2008-663 від 14 березня 2008 року та додаткової угоди від 30 квітня 2010 року до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

За змістом п. 2.2 договорів поруки 1, 2, п. 2.1. договору поруки 3 зазначено, що у випадку невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за основним кредитним договором, позивач має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання ОСОБА_1, як поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення їй такої вимоги. Так, ОСОБА_1 були отримані особисто вимоги 18 січня 2013 року, але такі вимоги не виконані. З позовом Банк звернувся до суд 07.06.2013.

Як вбачається з договорів поруки та додаткових угод до них, поручитель була обізнана з усіма умовами основних договорів, зокрема щодо зобов'язань по сплаті базової підвищеної процентної ставки.

Відтак, доводи апеляційної скарги, що договір поруки є припиненим відповідно до ст. 559 ЦК України, а висновок суду щодо солідарного стягнення заборгованості невірний, є необґрунтованими, а тому не заслуговують на увагу судової колегії.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя, про що ухвалив відповідне рішення.

Вважаючи, що судом взято до уваги розрахунок суми заборгованості, який є недостовірним, відповідно до вимог, передбачених ст. 10, 59, 60 ЦПК України ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на спростування розміру заборгованості. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з вимогами позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи та надав неналежну оцінку наявним у справі доказам, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами згідно зі ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків, які повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (том 1, а.с. 164-166). Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга, не містить.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що жодних письмових вимог банку про сплату зобов'язань ОСОБА_1 не отримувала, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами (том 1, а.с. 129-142).

Посилання на порушення судом норм процесуального права щодо належного повідомлення сторін колегією суддів також до уваги не приймаються, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (том 1, а.с. 158, 159), в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення суду.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/15132/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5475/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.