УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Міністерства інфраструктури України, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський завод залізничної техніки», регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі та відшкодування моральних збитків, за касаційною скаргою Міністерства інфраструктури України на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2014 року, касаційною скаргою, поданою представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним вище позовом до Міністерства інфраструктури України, у якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача 342 458 грн 50 коп. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення його на роботі, а саме за період з 23 січня 2009 року по 11 червня 2014 року, також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 64 тис. грн моральних збитків.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 12 серпня 2008 року, правонаступником якого є Міністерство інфраструктури України, його було увільнено від виконання обов'язків начальника держаного підприємства «48 завод залізничної техніки» у зв'язку з припиненням процедури реорганізації цього підприємства.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2009 року позивача ОСОБА_6 поновлено на роботі на посаді начальника державного підприємства «48 завод залізничної техніки» з 13 серпня 2008 року. 04 лютого 2009 року Жовтневим районним судом м. Харкова видано виконавчий лист на підставі якого 09 липня 2009 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. Станом на момент звернення ОСОБА_6 до суду з даним позовом, вказане вище рішення апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2009 року не виконано ні в примусовому ні в добровільному порядку, тому позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства інфраструктури України на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за період з 23 січня 2009 року по 27 вересня 2012 року в розмірі 229 256 грн 27 коп. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь Держави 2 292 грн 56 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції змінено шляхом зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, що підлягає стягненню в рамках даного спору, з 229 256 грн 27 коп. до 123 268 грн 94 коп. Також, змінено рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат шляхом зменшення суми судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь Держави з 2 292 грн 56 коп. до 1 237 грн 68 коп. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі Міністерство інфраструктури України просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2014 року і ухвалити у справі нове рішення про відмову в позові у повному обсязі.

Представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 у своїй касаційній скарзі просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2014 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційних скарг, заявники посилаються на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга Міністерство інфраструктури України підлягає відхиленню, а касаційна скарга представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами встановлено, що ОСОБА_6 наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 12 серпня 2008 року, правонаступником якого є Міністерство інфраструктури України, було увільнено від виконання обов'язків начальника держаного підприємства «48 завод залізничної техніки» у зв'язку з припиненням процедури реорганізації підприємства.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 12 листопада 2008 року ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні позову про поновлення його на роботі.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 22 липня 2009 року, рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 12 листопада 2008 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено і його поновлено на посаді начальника держаного підприємства «48 завод залізничної техніки».

Незважаючи на поновлення в судовому порядку ОСОБА_6 на роботі та у порушення вимог норм ст. 367 ЦПК України, яка передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, відповідач не виконав відповідного рішення суду.

04 лютого 2009 року Жовтневим районним судом м. Харкова видано виконавчий лист, 16 червня 2009 року ОСОБА_6 звернувся до Департаменту державної виконавчої служби та 09 липня 2009 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_6 на роботі.

Ухвалюючи у справі судове рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за час затримки виконання судового рішення лише за період з 23 січня 2009 року по 27 вересня 2012 року, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позову в цій частині, а також з того, що 27 серпня 2012 року державне підприємство «48 завод залізничної техніки» вибуло зі сфери управління Міністерства інфраструктури України оскільки з 28 вересня 2012 року підприємство перейшло до сфери управління регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, а тому на відповідача покладається в примусовому порядку обов'язок по відшкодуванню відповідачеві середньої заробітної плати лише за вказаний вище період, що відповідає вимогам ст. 236 КЗпП України, доводам позовної заяви та зібраним у справі доказам.

Визначаючи розмір стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 02 січня 2007 року посадовий оклад начальника заводу складав 3 тис. грн, в період з 01 січня 2010 року по 27 вересня 2012 року посадовий оклад начальника заводу підвищувався декілька разів і станом на 27 вересня 2012 року він становив уже 5 300 грн, а тому, при обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період затримки виконання рішення суду, заробітну плату позивача необхідно коригувати на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів. З наведених у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції розрахунків вбачається, що загальна сума середньої заробітної плати за час затримки виконання судового рішення станом на 27 вересня 2012 року складає 229 256 грн 27 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральних збитків, суд першої інстанції керувався ст. 10, 60 ЦПК України і виходив з недоведеності позивачем підстав необхідних для задоволення таких вимог.

Колегія суддів апеляційного суду не погодилася з визначеним судом першої інстанції розміром стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання судового рішення у зв'язку з наступним.

Сторонами не оспорюється, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_6 при звільненні становила 149 грн 78 коп.

За період з 23 січня 2009 року по 27 вересня 2012 року кількість робочих днів становить 823, а тому стягненню підлягає 123 268 грн 94 коп. (823 * 149 грн 78 коп.).

Висновок суду першої інстанції, що за цей період неодноразово підвищувався розмір заробітної плати начальника державного підприємства «48 завод залізничної техніки», а тому необхідно враховувати коефіцієнт підвищення на думку апеляційного суду безпідставний, оскільки порядок вирахування сплати заробітної плати визначено Постановою Кабінету Міністрів України № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року і збільшення суми заробітної плати у зв'язку з підвищенням її у наступному - не передбачено.

Оскільки зменшено судом апеляційної інстанції суму основного стягнення, то суму судового збору визначено (зменшено) згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України.

З такими висновками апеляційного суду погодитися неможна.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно з пунктом 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу.

За змістом пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати в розрахунковому періоді за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

З урахуванням тієї обставини, що за період від часу звільнення позивача до часу вибуття зі сфери управління Міністерства інфраструктури України 27 серпня 2012 року державного підприємства «48 завод залізничної техніки» підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, то при обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період затримки виконання рішення суду, заробітна плата позивача підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

Дана правова позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року, справа № 6-203цс14.

За таких обставин висновки щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у обраний судом першої інстанції спосіб не суперечать нормам закону, встановленим у справі обставинам та наявним в матеріалах справи документам і такі висновки районного суду є обґрунтованими.

Виходячи з наведеного, оскаржуване в касаційному порядку рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі помилково скасованого рішення районного суду, ухваленого згідно із законом.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства інфраструктури України відхилити.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2014 року скасувати.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова І.М. Фаловська