Справа № 2-о/243/352/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Гусинського М.О.,

при секретарі Моїсеєвої О.І.,

за участю представника заявника ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Словянську цивільну справу по заяві ОСОБА_2 про встановлення факту смерті, зацікавлена особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, представник заявника ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

16.11.2015 року ОСОБА_2 звернулася до Словянського міськрайонного суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначаючи наступне: 02.07.2015р. померла її сестра ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно у м. Горлівка Донецької області. За життя спадкодавцем заповіту складено не було, тому вона стала єдиним законним спадкоємцем. У встановленому порядку та строки вона звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що свідоцтво про смерть, видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області не є документом, підтверджуючим факт смерті спадкодавця. Також їй було запропоновано звернутися до суду з метою встановлення вищевказаного факту. У відповідності до наказів міністерства юстиції України від 25.11.2014р. ; 246/7, 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» та «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської області, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на підконтрольну Україні територію. Видані на цій території після 01.12.2014р. документи про державну реєстрацію актів цивільного стану не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України. Згідно із Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсним і не створює жодних правових наслідків. Отже, їй доводиться звертатися до суду з такими вимогами, у звязку з тим, що іншим чином довести факт смерті вона не може. Як вже зазначалося вище, встановлення факту смерті необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину. Факт смерті підтверджується безпосередньо довідкою про причину смерті, свідоцтвом про смерть, довідкою про поховання. Згідно зі ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті у порядку окремого провадження. Просила суд встановити факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Горлівка Донецької області, громадянка України, померла 02 липня 2015 року у Центрально-Міському районі міста Горлівка Донецької області.

У судове засідання заявник ОСОБА_2 не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, за участю її представника ОСОБА_1, вимоги викладені у заяві підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволені, зазначивши про те, що у звязку із проведенням АТО особисто приїхати до суду не може.

Представник заявника ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені ОСОБА_2 вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав, дав пояснення, які співпадають із викладеним у позові, додатково суду пояснив, що факт смерті сестри заявника на окупованій території у м. Горлівка 2.07.2015р. підтверджуються свідоцтвом про смерть, медичним свідоцтвом про смерть та заявою на поховання. Оригіналів цих документів у нього не має, надати суду їх не може, але вважає, що у звязку з тим, що копії цих документів завірені печаткою адвокатського бюро ОСОБА_4, то оригінали цих документів суду не потрібні. Інших доказів, в тому числі фотографій місця поховання, показань свідків він суду надати не має можливості, так, як у звязку із проведенням АТО свідки до Словянського міськрайонного суду приїхати не можуть, а здійснення фотографування на кладовищі не є можливим з цієї самої причини. Уточнювати або змінювати заявлені вимоги він не бажає. Просив суд задовольнити заяву на підставі доказів, які надані суду разом із заявою.

Представник зацікавленої особи відділу реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецької області до суду не зявився, але від начальника відділу надійшла заява про розгляд заяви ОСОБА_2 без участі представника відділу та винесення рішення згідно діючого законодавства.

Суд, вивчивши надані заявником докази, приходить до переконання, що вимоги заявника є недоведеними та задоволенню не підлягають з наступного:

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, визнані судом загально відомими, не потребують доказуванню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до п.8) ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010р. № 2398-VІ та пункту 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000р. № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000р. за № 719/4940 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 грудня 2010р. № 3307/5) зі змінами, підставою державної для державної реєстрації є:

а) лікарське свідоцтво про смерть форми № 106/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.09.2006р. № 545, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. за № 1150/13024;

б) фельдшерська довідка про смерть форми № 106-1/о, затвердженої наказом Міністерства здоровя України від 08.08.2006р. № 545, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. № 1150/13024;

в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть форми № 106-2/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.09.2006р. № 545, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. за № 1150/13024;

г) рішення суду про оголошення особи померлою;

ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України, у разі державної реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;

е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятору, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Згідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

У відповідності до наказів міністерства юстиції України від 25.11.2014р. №№246/7, 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» та «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської області, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на підконтрольну Україні територію. Видані на цій території після 01.12.2014р. документи про державну реєстрацію актів цивільного стану не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України.

Заявником ОСОБА_2 суду були надані завірені печаткою «Адвокатське бюро ОСОБА_4» копії наступних документів:

●посвідки про народження ОСОБА_5, у якій зазначено, що ОСОБА_5 народилася 17.01.1940 року у м. Горлівка, батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 7);

●посвідки про народження ОСОБА_3, у якій зазначено, що ОСОБА_3 народилася 20.08.1946 року у м. Горлівка, батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 8);

●свідоцтва про смерть ОСОБА_3, в якому зазначено, що ОСОБА_3 померла 02 липня 2015р., місце смерті: Україна, Донецька область, Центрально-Міський район, місто Горлівка. Свідоцтво видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області 14 липня 2015 року (а.с. 9);

●лікарського свідоцтва про смерть за № 385 форми № 106/у (викладеним на російській мові), затвердженим наказом МЗ ДНР 09.01.2015р. № 12, в якому зазначене, що ОСОБА_3 померла 02.07.2015р. у лікарні № 1 Ц-Міського району м. Горлівка;

●заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на поховання ОСОБА_3 від 03.07.2015р.

Суд, розглядаючи справу в порядку окремого провадження про встановлення факту, який має юридичне значення, в тому числі і про встановлення факту про встановлення факту смерті особи в певний час, повинен приходити до висновку про встановлення цього факту або у відмову в його встановленні на підставі аналізу усіх наявних по справі та наданих сторонами доказів.

Заявник ОСОБА_8 суду жодних дійсних, належних доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_3 у м. Горлівка 02.07.2015р. (документів відповідно до п.п. а) в) ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010р. № 2398-VІ) суду не надала, так, як свідоцтво про смерть ОСОБА_3 видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області 14 липня 2015 року, тобто видане на тимчасово окупованій території України після 01.12.2014р.; лікарське свідоцтво про смерть складено не за формою № 106/о, затвердженою наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.09.2006р. № 545, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. за № 1150/13024, як того потребує законодавство України, а за формою № 106/у, затвердженим наказом МЗ ДНР 09.01.2015р. № 12.

Більш того, суду не було надано самих оригіналів усіх цих документів, надані тільки їх копії, завірені печаткою «Адвокатське бюро ОСОБА_4», але до суду не надано відомостей на підтвердження реєстрації/перереєстрації цього адвокатського бюро на Україні; перелік видів діяльності цього бюро та можливості завірення цим бюро на території України копій документів; документального підтвердження знаходження цього бюро у правових відносинах із заявником ОСОБА_2 тощо, що не може бути підтвердженням дійсності усіх цих документів.

Сама заявник ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, особистих пояснень суду не надала, клопотань про виклик в судове засідання свідків або витребування доказів не заявляла.

Ксерокопія заяви ОСОБА_2 на імя начальника ритуальної служби ПП «Простор» про надання дозволу на поховання ОСОБА_3 від 03.07.2015р. не є достатнім доказом того, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Горлівка Донецької області, громадянка України, померла саме 02 липня 2015 року саме у Центрально-Міському районі міста Горлівка Донецької області, так, як не містить дати та місця смерті особи, може бути підтвердженням лише дати та місця її заховання.

З пояснень представника заявника ОСОБА_1 слідує, що саме ці докази, яки надані суду для встановлення факту смерті, надавалися відповідному державному нотаріусу для оформлення спадку, але у звязку з їх недійсністю на території України у видачі свідоцтва про спадок було відмовлено. Інших доказів суду не надано. Винесення будь-якого рішення суду на підставі тільки недійсних документів не можливо.

Таким чином, аналізуючи усі надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги стосовно встановлення факту того, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Горлівка Донецької області, громадянка України, померла 02 липня 2015 року у Центрально-Міському районі міста Горлівка Донецької області є недоведеними та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5-8, 10-15, 60, 61, 107, 208-209, 212-215, 218, 256-259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту смерті, зацікавлена особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 26 листопада 2015 року.

Суддя Словянського міськрайонного суду М. О. Гусинський