Номер провадження: 22-ц/785/4119/15
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Парапана В.Ф.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 березня 2015 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про витребування квартири з чужого незаконного володіння, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

17 липня 2003 року ОСОБА_11 звернувся до суду із позовом, який неодноразово був ним уточнений, до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про витребування квартири з чужого незаконного володіння, визнання права власності.

Однак, в ході розгляду справи ОСОБА_11 помер, тому до участі у справі була залучена його дружина ОСОБА_6, яка 12.06.2014 року подала позов до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання договорів недійсними, визнання права власності на 1/4 і 3/4 часток квартири АДРЕСА_1, витребування квартири з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує на те, що вона є правонаступницею померлого ОСОБА_11, якому належало право власності на 1/4 частину квартири, власником 3/4 частин був його брат ОСОБА_12. На підставі рішення Жовтневого місцевого суду м. Одеси від 22.11.2001 року квартира стала власністю ОСОБА_10, а потім за нотаріально посвідченими договорами переходила у власність відповідачам. Позивачка вважає, що квартира вибула із володіння братів ОСОБА_12 не з їхньої волі, а за рішенням суду, скасованим апеляційним судом Одеської області 19.06.2003 року. Останній набувач квартири є недобросовісним, тому на підставі ст. 388 (ч.1), ст. 1212 ЦК України вона просить витребувати спірну квартиру у ОСОБА_3, яка є останнім власником квартири.

Крім того, ОСОБА_6 зазначає, що ОСОБА_11 прийняв спадщину після смерті свого брата ОСОБА_12, але не міг отримати частку у розмірі 3/4 спірної квартири через низку вчинених відповідачами правочинів. Тому ОСОБА_6 просить суд визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири, яка належала її чоловіку і на 3/4 частину, що належала ОСОБА_12.

04.01.2006 року відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності.

Посилалась на те, що вона стала власником квартири за оплатним договором купівлі-продажу від 16.11.2004 року, ніяких перешкод для укладення договору на той момент не було, вона є добросовісним набувачем і квартира на підставі ст. 388 ЦК України не може бути витребувана у неї.

Відповідачі ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у судове засідання до суду першої інстанції не з'явились, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Представник позивача за первісним позовом повністю підтримав позов ОСОБА_6, вказавши, що квартира вибула із володіння ОСОБА_6 поза їх волею, а ОСОБА_3 не може вважатися добросовісним набувачем. Проти зустрічного позову ОСОБА_3 заперечував, у його задоволенні просив відмовити через його безпідставність та недоведеність.

Відповідач ОСОБА_3 та її представники не визнали позов ОСОБА_6, просили відмовити у його задоволенні, вважаючи його необґрунтованим і недоведеним. Разом з тим, підтримали зустрічний позов ОСОБА_3, просили задовольнити його у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_9, посилаючись на необґрунтованість і безпідставність позову ОСОБА_6, просила суд у задоволенні її позову відмовити.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 10 березня 2015 року в задоволенні первісного позову відмовлено, вимоги зустрічного позову задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_6 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги первісного позову та у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_6, відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином. Крім того від представника ОСОБА_6 - ОСОБА_13 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку із тим, що він зайнятий у іншому судовому процесі, однак доказів на підтвердження даного факту ним надано не було. Тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розглядові справи та їх доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляцію, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст.ст. 316, 317, 319, 321, 386 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розпорядження органу приватизації та свідоцтва від 21.01.1994 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.1995 року ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були власниками 1/4 та 3/4 часток квартири АДРЕСА_2 відповідно.

Рішенням Жовтневого місцевого суду м.Одеси від 22.11.2001 року визнано за ОСОБА_10 право власності на спірну квартиру і стягнуто з неї на користь ОСОБА_11 6 757,50 гривень. Дане рішення було скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.06.2003 року.

Однак, 30.01.2002 року ОСОБА_10 уклала договір купівлі - продажу спірної квартири з ОСОБА_9, яка в свою чергу продала дану квартиру ОСОБА_14. Остання відповідно до договору дарування передала у власність цю квартиру ОСОБА_7, яка відповідно до договору купівлі - продажу від 16.11.2004 року продала її ОСОБА_3.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_11 став спадкоємцем після смерті ОСОБА_12 на 1/2 частину грошових внесків. Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що ОСОБА_6, яка стала спадкоємцем після смерті ОСОБА_11, не могла заявляти вимогу про визнання за нею право власності на 3/4 частини спірної квартири, що належала ОСОБА_12, оскільки дана частина квартири не входила до складу спадщини ОСОБА_11.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Таким чином, ОСОБА_6, не надала доказів ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції, які б доводили, що ОСОБА_3 є недобросовісним набувачем у понятті ст. 388 ЦК України, тому такі твердження позивача є недоведеними та безпідставними.

На підставі зазначеного, суд першої інстанції вірно дав оцінку тим обставинам, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем права власності на спірну квартиру відповідно до договору купівлі -продажу від 16.11.2004 року.

Отже, розглядаючи спір, місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Суд перевірив усі докази, які навів позивач ОСОБА_6 у підтвердження своїх вимог, а відповідачі - у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_6 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_6 на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення первісного позову у повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 відхилити, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 березня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 судовий збір за розгляд справи у розмірі 1 705 гривень 20 копійок на розрахунковий рахунок: Отримувач: УК у м.Одесі/Малиновськ. р-н/22030001; Код ; МФО 828011; Банк отримувач: ГУ ДКУ в Одеській області; Р/р 0007; Код класифікації доходів бюджету: 22030001.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан