У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Коротуна В.М., Попович О.В.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про зобов'язання не чинити перешкод в узгодженні проектної документації та проведенні будівельних робіт, за касаційною скаргою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про зобов'язання не чинити перешкод в узгодженні проектної документації та проведенні будівельних робіт.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2014 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не чинити перешкод ОСОБА_6 в узгодженні проектної документації та проведенні будівельних робіт з реконструкції частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 на праві приватної власності.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просили скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачка, як співвласник домоволодіння, може зробити за власний рахунок добудову (прибудову) до будинку без згоди інших співвласників, оскільки здійснення позивачкою добудови не порушує права відповідачів. Враховуючи те, що співвласники домоволодіння чинять позивачці перешкоди в узгодженні проектної документації та проведенні будівельних робіт з реконструкції частини будинку, суди дійшли висновку про задоволення позовних вимог.

Однак зазначені висновки судів не відповідають вимогам матеріального та процесуального закону з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення.

Судами встановлено, що на підставі договору дарування від 25 серпня 2004 року, позивачка є власником 15/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Також ОСОБА_6 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0122 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Іншими співвласниками вищезазначеного домоволодіння є ОСОБА_7, якій належить 37/100 частини будинку, та ОСОБА_8, яка є власником 48/100 частин домоволодіння.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, ОСОБА_6 зазначала, що інші співвласник домоволодіння чинять їй перешкоди у здійсненні будівельних робіт на належній їй земельній ділянці, відмовляються від погодження проектної документації на здійснення будівництва.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначали, що здійснюючи будівництво, позивачка порушує їх права, як співвласників домоволодіння та посилались на те, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2014 року визнано протиправними дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області щодо реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт з реконструкції частини житлового будинку з розширенням по АДРЕСА_1, зобов'язано Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області скасувати реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт з реконструкції частини житлового будинку з розширенням по АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 103-104), висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30 травня 2014 року встановлено, що негативний вплив існуючого на даний момент незавершеного будівництва на частини будинку, які належать відповідачам полягає в розкритті фундаменту несучої стіни будинку, що могло призвести до виникнення тріщин, замоканню та зменшення несучої спроможності фундаменту. Також у зазначеному висновку зазначено, що для усунення зазначеного негативного впливу необхідно негайно закрити фундамент стіни та виконати вимощення з похилом від будинку, виконати проект реконструкції 15/100 частин будинку з дотриманням вимог ДБН (т. 1 а. с. 187-192). Також рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2014 року зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди ОСОБА_8 у користуванні 48/100 частин житлового будинку шляхом закриття фундаменту стіни та виконати вимощення з похилом від будинку, виконати проект реконструкції 15/100 частин будинку з дотриманням вимог ДБН, розробити проект організації робіт у житловому будинку, відповідно до вимог ДБН (т. 2 а. с. 99-102).

Частиною 1 статті 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року при вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції на порушення вимог матеріального та процесуального закону вищезазначеного не врахував, належним чином не спростував доводи відповідачів про порушення їхніх прав, як співвласників домоволодіння.

Крім того, судом першої інстанції не було встановлено чи поділено спірний будинок між його власниками, чи користуються сторони по справі тією частиною спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ч. ч. 2, 3 ст. 358 ЦК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК (відповідним пунктом) та нормою ЦПК, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

Відповідно до п. п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК (статті 224-226 ЦПК - при ухваленні заочного рішення) й інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції визначений ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, в ухвалі апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, в іншому разі буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як мотивування судового рішення судом, який має право за певних обставин на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

На порушення вищезазначених положень норм процесуального закону апеляційний суд не спростував доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про те, що позивачка без їх згоди та з відповідними порушеннями здійснює добудову житлового будинку, в ухвалі не зазначив підстав для відхилення наданих відповідачами доказів щодо порушення ОСОБА_6 їхніх прав.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Попович

О.В. Ступак