Провадження 2/235/2293/15
Справа 235/4422/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Філь О.Є.

при секретарі Ярмаченко В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника третьої особи Органу опіки та піклування Красноармійської міської ради Маслової А.К.

позивач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4 (не з»явились)

розглянувши у попередньому відкритому судовому засіданні в місті Красноармійську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Красноармійської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 15.06.2015 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Красноармійської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, вказавши на підтвердження своїх вимог, що з відповідачем по справі вона перебувала у юридичному шлюбі з 29 грудня 2005 року, який було розірвано 27 квітня 2010 року, про що відділом РАЦС по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області внесено відповідний актовий запис № 115.

В шлюбі з відповідачем у них народилася донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після припинення шлюбу та припинення сумісного проживання з відповідачем, донька проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні.

Ще до припинення шлюбу з відповідачем, відповідач почав сильно зловживати спиртними напоями, його звільнили з цих підстав з роботи. Вже після припинення шлюбу позивачка декілька разів бачила свого колишнього чоловіка в компанії з безхатниками, п'яного. Потім знайомі бачили його, збираючого пляшки на смітнику. З моменту розлучення і до сьогоднішнього дня відповідач жодного разу не відвідав доньку, не надав жодної копійки на її утримання. Загалом можна сказати, що відповідач перестав бути нормальною людиною.

На сьогоднішній день у позивачки виникла необхідність у виїзду за межі території України на територію Російської Федерації разом з донькою. Така необхідність виникла у зв'язку з тим, що в Бєлгородській області в місті Шибєкіно проживають її родичі, яких вона довгий час не бачила. Враховуючи нестабільну ситуацію в регіоні, вони запросили її в гості на літо.

Так як, їх з відповідачем донька є малолітньою і для перетинання кордону України для вивозу доньки необхідна згода батька, місцезнаходження якого позивачці не відомо, вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивачка ОСОБА_3 у попереднє судове засідання не з»явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 у попередньому судовому засіданні підтримала позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_4 у попереднє судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Красноармійської міської ради у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти їх задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника третьої особи Маслової А.К., дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_3 законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що сторони по справі вона перебували у юридичному шлюбі з 29 грудня 2005 року, який було розірвано 27 квітня 2010 року, про що відділом РАЦС по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області внесено відповідний актовий запис № 115 (а.с.4).

В шлюбі з відповідачем у них народилася донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Після припинення шлюбу та припинення сумісного проживання з відповідачем, донька проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні.

Ще до припинення шлюбу з відповідачем, відповідач почав сильно зловживати спиртними напоями,

його звільнили з цих підстав з роботи. Вже після припинення шлюбу позивачка декілька разів бачила свого колишнього чоловіка в компанії з безхатниками, п'яного. Потім знайомі бачили його, збираючого пляшки на смітнику. З моменту розлучення і до сьогоднішнього дня відповідач жодного разу не відвідав доньку, не надав жодної копійки на її утримання. Загалом можна сказати, що відповідач перестав бути нормальною людиною.

На сьогоднішній день у позивачки виникла необхідність у виїзду за межі території України на територію Російської Федерації разом з донькою. Така необхідність виникла у зв'язку з тим, що в Бєлгородській області в місті Шибєкіно проживають її родичі, яких вона довгий час не бачила. Враховуючи нестабільну ситуацію в регіоні, вони запросили її в гості на літо.

Так як, їх з відповідачем донька є малолітньою і для перетинання кордону України для вивозу доньки необхідна згода батька, місцезнаходження якого позивачці не відомо, вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України).

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

У відповідності до положень ч.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують, відповідно до цього Закону, право неа виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання такої і оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.

Конвенція про права людини, прийнята 44-ю се сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція), передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст.10 п.2).

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Із указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч.1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч.3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України

встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта, проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Відповідно до вищезазначеного, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, позивачка вважає що її вимоги є обґрунтованими.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та у відповідності до ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст. 313 ЦК України, ст..ст. 3, 119, 120 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України громадянки України, неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька, ОСОБА_4 строком до 31 вересня 2015 року

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: