Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Григоренка М.П., Максимчук З.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю представника ПАТ «УкрСиббанк» - ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Рівненського міського суду від 16 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним, укладеного під приводом обману та за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відсотків за користування кредитом та пені,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 16 вересня 2015 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено: визнано порушеним право ОСОБА_3 як споживача фінансових послуг банку. Визнано недійсним з підстав обману кредитний договір № 0 та Додаток № 1 до даного договору від 21 березня 2008 року, укладені між АКІБ «УкрСиббанк», код ЄДРПОУ 0980775, правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3

У задоволенні зустрічного позову ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, відсотків за користування кредитом та пені відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ПАТ «УкрСиббанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі доводить, що умови кредитного договору повністю відповідають умовам п.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вказує, що позивач, підписавши договір, ознайомився і погодився з усіма його умовами, а відтак посилання на те, що з боку банку має місце обман, є безпідставними. Звертає увагу суду на те, що дані висновку експерта № 1061 від 25.12.2014р., на який посилається позивач як сторона, що діяла під впливом обману, доводячи факт обманних дій з наявністю умислу, повністю співпадають із значеннями реальної відсоткової ставки та абсолютним значенням подорожчання кредиту. Заперечує висновок експерта № 1262 від 01.07.2015р., покликаючись на відсутність підстав для призначення експертизи, невідповідність ухвали про її призначення вимогам закону, оскільки в ній не зазначено переліку питань експерту, обєктів,

_______________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/1646/15-ц Головуючий у 1 інстанції Діонісьєва Н.М.

Провадження № 22-ц 787/2124/2015 Доповідач Ковальчук Н.М.

що підлягають дослідженню. Не визнає висновків експертного дослідження через невідповідність вимогам науково-методичних рекомендацій. Зазначає також і про порушення

місцевим судом порядку дослідження висновку експерта шляхом ігнорування клопотання про обовязкову участь експерта в судовому засіданні з тим, щоб мати можливість ставити йому питання та уточнення з приводу проведеної ним експертизи. Пояснює, що судом _

першої інстанції порушено процедуру дослідження доказів: надано оцінку лише доказам сторони позивача, попри їх недопустимість, а доказам сторони відповідача взагалі не дана оцінка та не наведено мотивів їх неприйняття. Зауважує, що позов подано поза межами строку позовної давності, про застосування якого було заявлено в суді першої інстанції та доводить, що позивач з моменту укладення оспорюваного договору 21.03.2008 року мав обєктивну можливість звернутися до суду за захистом свого порушеного права, якщо вважав, що при видачі кредиту його було введено в оману щодо суттєвих умов договору, що в розумінні ст. 261 ЦК України є моментом перебігу строку позовної давності. З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первинного позову, задовольнити зустрічні позовні вимогит та стягнути на користь банку понесені судові витрати.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення первинних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору і як наслідок відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитим договором, суд першої інстанції, керуючись вимогами ст. 230 ЦК України, прийшов до висновку, що кредитний договір № 0 від 21 березня 2008 року та Додаток № 1 до даного договору є недійсними, оскільки вчинені під впливом обману.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів погодитись не може.

Судом встановлено: 21 березня 2007 року, між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", далі ПАТ "УкрСиббанк"), було укладено Договір про надання споживчого кредиту за №0(далі Договір).

Відповідно до умов Договору АКІБ "УкрСиббанк" взяв на себе зобов'язання надати ОСОБА_3 кредит в сумі 160 000,00 доларів США, з оплатою за процентною ставкою 12,40 річних, з кінцевим строком повернення до 19 березня 2038 року, на умовах визначених цим Договором.

Цільове призначення кредиту - придбання будинковолодіння, що розташоване на земельній ділянці площею 0,0727 га, за адресою м.Рівне провулок Весняний 1, загальною площею 251,9 м.кв., житловою площею 80,4 м.кв.

Виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором забезпечено договором іпотеки та договорами поруки з ОСОБА_5 та ОСОБА_6

В січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась з позовом про захист порушеного її як споживача фінансових послуг права, визнання кредитного Договору та Додатку № 1 до Договору недійсними, такими,що укладені під впливом обману зі сторони банку.

Обгрунтовауючи свої вимоги, з підстав, зазначених у ст.ст. 229 і 230 ЦК України, позивачка вказувала, що до та під час укладення спірного правочину банк не дотримав істотних умов договору щодо надання їй як позичальнику повної інформації про умови кредиту; навмисно приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне подорожчання кредиту; у кредитному договорі, використовуючи елементи нечесної підприємницької практики, встановив несправедливі умови, які обмежують її права як споживача і цим самим увів її в оману (а. с. 1-4).

Відповідно до ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку із вчиненням цього правочину.

В роз»ясненнях п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін договору.

Суд першої інстанціїї в своїх висновках зазначив, що в Договорі про надання споживчого Кредиту № 0 від 21.03.2008 року та у Додатковій угоді №1 до нього відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме: умови договору є несправедливими; не встановлено умов надання кредиту, зокрема про можливі настання валютних ризиків для Позичальника; не встановлено обов'язкових умов, щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі до укладення такого договору; не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості, відносно досягнутої домовленості, про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості.

На думку колегії суддів такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та вимогам законодавства.

В частині 1 ст. 627 ЦК України зазначено: відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.ст. 628,629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Із змісту оспорюваного Договору видно, що сторони обумовили і прописали в Договорі необхідні умови, які відповідають вимогам щодо укладення кредитних договорів.

Так, в розділі 1 кредитногоДоговору визначено предмет договору, а саме: кредитні кошти у іноземній валюті (долар США) в сумі 160 000 дол., які банк зобов»язується одним траншем надати ОСОБА_3, а ОСОБА_3 зобов»язується прийняти кредит, належним чином його використати і повернути кошти банку та сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором(п.1.1Договору).

Окрім цього, умовами передбачено строк кредитування до 19 березня 2038 року(п.1.2.2.), процентну ставку за користування кредитом в розмірі 12.40% (п.1.3.1), строки сплати платежів (п.1.3.4).

У пункті 1.6 Договору сторони погодили черговість погашення грошових зобов»язань позичальника: 1) сплата прострочених комісій; 2) сплата строкових комісій; 3) сплата прострочених процентів за користування кредитом; 4) строкові проценти; 5) прострочена сума основного боргу; 6) сплата строкової суми кредиту; 7) сплата штрафних санкцій.

Також умовами Договору визначено права та обов»язки сторін (розділ 3), відповідальність сторін за порушення зобов»язань за Договором (розділ 4), зміну процентної ставки(розділ 5), порядок дострокового поверненя кредиту на вимогу банку(розділ 6) та інші умови (а.с.179-185).

В Додатку №1 до Договору визначений графік погашення заборгованості.

Позивачкою підписано кредитний Договір, Додаток № 1 до нього, що свідчить про її обізнаність про умови кредитування, про вартість кредиту та про інші супутні послуги і тарифи, а також безспірно вбачається, що умисел позивачки був реально спрямований на отримання банківського кредиту в іноземній валюті у розмірі 160 000 доларів США під заставу належного їй нерухомого майна та поруку і що таке її зовнішнє волевиявлення було вільним і спрямованим на отримання кредитних коштів. Будь-яких застережень до Договору позивачка не зазначила.

Як видно із зазначеного, умови спірного Договору доступно та зрозуміло передбачають розмір кредиту; строки його повернення; відсотки за користування кредитом; розмір комісії за відкриття позичкового рахунку; розмір щомісячного платежу та графік погашення кредиту; передбачена можливість дострокового погашення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов кредитного договору та його забезпечення, а тому, на думку колегії, такі умови банку цілком узгоджуються із Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

На підставі наведеного доводи ОСОБА_3 про те, що при укладенні спірного правочину банк не надав їй, як позичальнику, повної інформації про умови кредиту, навмисно приховав фактичну процентну ставку та фактичне подорожчання кредиту, увівши її в оману, на увагу не заслуговують.

Обгрунтовуючи свій висновок про визнання недійсним кредитного Договору, суд першої інстанції посилався на висновки експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 1 липня 2015 року № 1262.

Відповідно до висновків зазначеної експертизи встановлено, що додаток № 1 до спірного кредитного Договору № 0 від 21.03.2008 року до нього не містить інформації про комісію банку за продаж іноземної валюти, сплату страхових платежів за договором страхування майна та про витрати позичальника за оформлення права власності на заставне майно.

Проте з Додатку № 3 до Договору, який є невід»ємною частиною Договору і підписаний ОСОБА_3, безспірно вбачається, що у ньому встановлені розміри комісії(а.с.127).

Так, розмір комісії за надання кредиту у доларах США встановлено 1,5% від суми кредиту. Дана комісія нараховується та сплачується в день надання кредиту.

Розмір комісії, що сплачується позичальником протягом строку дії кредитного договору встановлена 0,1 % від суми кредиту за управління кредитом при внесенні змін у кредитний Договір.

Сплата позивачкою страхових платежів за договором страхування належного їй нерухомого майна передбачена умовами п.3.4.4 кредитного Договору та п.2.4.3 Договору іпотеки № 80543, укдаденого між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 21.03.2008 року.

Договором іпотеки також передбачено витрати позивачки на нотаріальне посвідчення договору іпотеки(а.с.128-133).

За висновками судово-економічною експертизи(а.с.140-162) встановлено, що при виконанні розрахунку в національній валюті, з врахуванням курсу НБУ по відношенню гривні до долара США, за період з 21.03.2008 року по 27.02.2015 року та при застосуванні в наступних періодах офіційного курсу дол.США станом на 27.02.2015 року, реальна процентна ставка за договором про надання споживчого кредиту №0 від 21.03.2008 р. становить 33,17%,що на 18,91% перевищує реальну ставку за користування кредитом, передбачену умовами на момент укладення Договору в розмірі 14.26%.

На думку колегії суддів, у випадку доведення обґрунтованості зазначених фактів, вони можуть бути підставою для перерахунку позивачці кредитної заборгованості перед банком, а не для визнання спірного кредитного договору недійсним з підстав обману.

Розрахунки експерта щодо переведення валюти кредиту позивачки з доларів США у національну валюту України гривню є некоректними, оскільки, виходячи з банківських відсоткових ставок за кредитами, які були чинними на час укладення нею спірного кредитного договору, а також виходячи з інших своїх особистих міркувань, самостійно вибрала як контрагента, так і валюту свого банківського кредитування, а тому зобов»язана була усвідомлювати всі можливі у звязку з цим фінансові ризики.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3, посилаючись на ст.ст. 18,19,21 Закону України "Про захист прав споживачів", зазначала, що умови договору є несправедливими, зі сторони банку використана нечесна підприємницька практика.

Аналізуючи вказані норми Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Проте таких обставин позивачкою у справі не доведено.

Таким чином, висновки проведеної у справі судово-економічної експертизи № 1262 від 1 липня 2015 року та інші наявні у справі докази не свідчать про те, що підприємницька практика відповідача, як кредитора, була нечесною та ввела позивачку в оману щодо обставин, які вплинули на вчинення нею спірного правочину, а відсоткова ставка та вартість кредиту, що були закладені сторонами у кредитному договорі та були відомі позичальнику, є тими обставинами, які обов»язково мали б перешкодити позивачці укласти спірний кредитний договір, а банк навмисно і цілеспрямовано своїми винними діями щодо відсоткової ставки та вартості кредиту ввів її в оману і це вплинуло на укладення позивачкою спірного правочину, тому в суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, не було правових і фактичних підстав для задоволення позову ОСОБА_3П про визнання кредитного Договору недійсним з підстав обману.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до договору поруки № 190001 від 21 березня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, останній поручився перед банком за зобов»язаннями ОСОБА_3 по поверненню кредиту

Такий же договір поруки за № 190006 від 21 березня 2008 року укладено банком з ОСОБА_6

Відповідно до п. 1. договорів поруки, кожний поручитель окремо, поручаються перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним Договором №0 від 21.03.2008 року, за яким ОСОБА_3 зобов'язана до 19 березня 2038 року повернути кредит. Згідно п. 2 цих договорів, відповідальність поручителів настає у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків.

У травні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та двох поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором №0 від 21.03.2008 року в сумі 134 312 дол.США 34 цен. та 67 398 грн. 91 коп., яка складається: - 127 070 дол.США 34 цен заборгованості по тілу кредиту; 16 242 доларів заборговості по відсотках за користування кредитом; 16 691 грн. 81 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за тілом кредиту; 50 707 грн.10 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом достовірно встановлено, що банк виконав умови кредитного договору. Факт виконання банком своїх зобов»язань перед позичальником за кредитним договором у повному обсязі сторонами визнаний та не заперечується.

ОСОБА_3 зобов»язання за кредитним договором щодо повернення кредиту не виконує, узгоджений сторонами графік погашення кредиту не дотримала, допустила виникнення кредитної заборгованості, всупереч вимогам ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України

Банком до зустрічної позовної заяви долучені розрахунки заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором. У розрахунку містяться відповідні нарахування заборгованості по тілу кредиту, відсотках, комісії, неустойки та відображені здійснені погашення. Дані розрахунки заборгованосмті ОСОБА_3 не спростовані.

За ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 1054 і 526 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання основного зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення всієї частини позики (разом з нарахованими процентами, згідно ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті (правова позиція Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13).

Право банку вимагати дострокового повного повернення кредиту як з основного позичальника, так і з поручителів в разі порушення зобов'язань передбачено умовами розділу 6 кредитного Договору. З огляду на зазначене, зустрічні позовні вимоги про стягнення боргу є обґрунтованими.

Разом з цим колегія суддів вважає безпідставниаи вимоги банку щодо солідарного стягнення заборгованості за договором кредиту з позичальника та поручителів.

Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто зі змісту вказаної норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак, така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору з декількома поручителями (ч. 3ст. 554 ЦК України).

З матеріалів справи видно, що з кредитором поручителями укладено два окремих договори поруки № 190001 від 21 березня 2008 року, та № 190006 від 21 березня 2008 року.

У такому випадку відповідно до норм законодавства кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, а кожен з поручителів відповідає перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники.

Таку ж правову позицію зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс 14.

Виходячи з того, що ОСОБА_3 не виконала взятих на себе зобов'язань по кредиту, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 окремо один від одного, взяли на себе солідарне з позичальником зобов'язання відповідати по крендитних зобов'язаннях останнього, уклавши з позивачем кожен окремо договір поруки, то відповідальність їх настає в порядку ч. 1 ст. 554 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були неправильно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які не підлягали застосуванню при вирішенні даного спору. У звязку із цим апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову та задовольнити зустрічні прозовні вимоги.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 16 вересня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним, укладеним під приводом обману відмовити.

Позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення 134 312 доларів США 34 центи та 67 398 гривню 91 копійку заборгованості за кредитним договором № 0 від 21 березня 2008 року задовольнити .

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором, яка складається:

- 127 070 дол.США заборгованості по тілу кредиту;

- 16 242 доларів заборговості по відсотках за користування кредитом.

- 16 691 гривню 81 копійку пені за несвоєчасне погашення заборгованості за тілом кредиту;

- 50 707 гривень 10 копійок пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором, яка складається:

- 127 070 дол.США заборгованості по тілу кредиту;

- 16 242 доларів заборговості по відсотках за користування кредитом.

- 16 691 гривню 81 копійку пені за несвоєчасне погашення заборгованості за тілом кредиту;

- 50 707 гривень 10 копійок пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати по справі в сумі по 2647 грн 12 копійок з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1

Судді : підпис ОСОБА_7

підпис ОСОБА_8

Згідно:суддя-доповідач ОСОБА_1