Провадження № 2/522/2667/15
09 червня 2015 року Приморський районний суд м.Одеси у складі:
головуючого судді - Шенцевої О.П.,
при секретарі - Соболевій О.М.,
розглянувши в судовому засіданні у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною, витребування майна із чужого незаконного володіння та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням остаточних уточнень просить визнати недійсною довідку-рахунок купівлі-продажу автомобіля марки Hyundai Sonata, 2005 року випуску, кольору срібна перлина, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (нині ВН 3875 ЕО), укладену 16.10.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 автомобіль марки Hyundai Sonata, 2005 року випуску, кольору срібна перлина, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (нині ВН 3875 ЕО) шляхом зобовязання ОСОБА_3 передати даний автомобіль ОСОБА_1 в натурі та шляхом скасування державної реєстрації за ОСОБА_3, в Державній автомобільній інспекції Одеської області, права власності на автомобіль Hyundai Sonata, 2005 року випуску, кольору срібна перлина, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.
В обєднаній позовній заяві ОСОБА_1 просить розділити майно подружжя та визнати за нею право власності на ? частку автомобіля марки Hyundai Sonata, 2005 року випуску, кольору срібна перлина, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (нині ВН 3875 ЕО).
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Надав суду письмову заяву про те, що він не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судові засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені завчасно у встановленому законом порядку у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, свою думку щодо позову у будь-якій формі не висловили.
Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 05.01.1988 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб в Шевченківській сільській раді Кілійського району Одеської області, про що був зроблений актовий запис №1 та 05.01.1988 року видане свідоцтво про шлюб серії ІІ-ЖД №470349.
За час перебування у шлюбі позивачем та відповідачем було набуте спільне майно, але згоди на його поділ між собою сторонами по справі не досягнуто.
Згідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Як вбачається з реєстраційних документів, які були витребувані судом в УДАІ ГУМВС України в Одеській області, а саме з листа УДА ГУМВС України в Одеській області № 797 від 22.04.2014 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 09.08.2013 року був власником автомобіля марки Hyundai Sonata, 2005 року випуску, кольору срібна перлина, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 на підставі довідки рахунку від 08.08.2013 року серії ААВ № 586468. Відповідно до довідки УДАІ ГУМВС України в Одеській області, 16.10.2013 року ОСОБА_2 зняв автомобіль з обліку для реалізації.
Таким чином, ОСОБА_2 став власником спірного автомобіля в період перебування у шлюбі із ОСОБА_1
Фактично автомобіль Hyundai Sonata, 2005 року випуску, кольору срібна перлина, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, з моменту його придбання подружжям, знаходився у користуванні відповідача ОСОБА_2
Як вбачається з наданої УДАІ ГУМВС України в Одеській області інформації, 16.10.2013 року спірний автомобіль був проданий ОСОБА_2 Покупцем спірного автомобіля є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності за яким було зареєстроване УДАІ ГУМВС України в Одеській області та видані нові номерні знаки ВН 3875 ЕО.
Проте, довідка-рахунок купівлі-продажу спірного автомобіля, яка є правочином, укладена між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, є недійсною з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно до вимог ч.ч.1-3 ст..65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Оскільки автомобіль є цінним майном, тому оспорюваний правочин виходить за межі дрібного побутового і згідно ч.3 ст.65 СК України ОСОБА_1, як дружина, повинна була надати ОСОБА_2 письмову згоду на відчуження даного майна. Так як укладення договору купівлі-продажу автомобіля потребує державної реєстрації, то письмова згода другого з подружжя має бути посвідчена нотаріально.
Відповідно до постанови КМ України від 07 вересня 1998 року № 1388 затверджено Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок. Вказаним правилами визнана обовязковою державна реєстрація правочинів щодо автомобілів.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Як зазначалось вище, оскільки спірний автомобіль був придбаний ОСОБА_2 в період перебування у шлюбі із ОСОБА_1, то даний автомобіль належить їм на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно до вимог ст..369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Оскільки право власності на автомобіль підлягає державній реєстрації, то на його відчуження ОСОБА_2 мав отримати письмову згоду своєї дружини ОСОБА_1, яка отримана не була, що підтверджується відсутністю такої згоди в матеріалах реєстраційної справи УДАІ ГУМВС. У звязку з цим довідка-рахунок щодо продажу ОСОБА_2 автомобіля Hyundai Sonata, 2005 року випуску, кольору срібна перлина, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 є недійсною.
Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Оскільки довідка-рахунок купівлі-продажу, укладена ОСОБА_2 по відчуженню автомобіля Hyundai Sonata, 2005 року випуску, кольору срібна перлина, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, є недійсною, то вона не могла породжувати у ОСОБА_3 та інших осіб будь-яких прав та обовязків щодо спірного автомобіля і він знаходиться у спільній сумісній власності подружжя та може бути витребуваний у ОСОБА_3 та розділений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Згідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Частиною 1 ст.388 ЦК України передбачено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Як вбачається з вищевикладеного, спірний автомобіль вибув із власності ОСОБА_1 помимо її волі, оскільки вона не знала і не могла знати про його відчуження, що підтверджується відсутністю її згоди на відчуження автомобіля. А як тільки дізналась, одразу ж звернулась до суду за захистом своїх прав.
Суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо витребування спірного автомобіля із незаконного володіння ОСОБА_3 шляхом його зобовязання передати спірний автомобіль ОСОБА_1 в натурі та шляхом скасування державної реєстрації права власності на автомобіль за ОСОБА_3, оскільки саме таким шляхом може бути у повній мірі захищене право позивача. Суд, задовольняючи вимогу про передачу спірного автомобіля позивачці, приймає до уваги ту обставину, що відповідач ОСОБА_2, зловживаючи тією обставиною, що спірний автомобіль був зареєстрований на його імя, без згоди своєї дружини, здійснив відчуження спірного автомобіля. З метою недопущення, в подальшому, таких дій збоку відповідача ОСОБА_2, суд вважає необхідним зобовязати відповідача ОСОБА_3 передати спірний автомобіль саме позивачці ОСОБА_1
Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя також підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Частиною 1 ст.69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Як зазначено вище, судом встановлено, що спільним сумісним майном подружжя є автомобіль Hyundai Sonata, 2005 року випуску, кольору срібна перлина, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (в теперішній час реєстраційний номер НОМЕР_3).
Згідно до вимог ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Частинами 1 та 2 ст.71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до п.22 та п.25 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11 від 21.12.2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
З урахуванням того, що жоден із подружжя не виявив бажання отримати компенсацію вартості частки у спільному сумісному майні, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати її ідеальну частку у спільному майні без його реального поділу. І залишити спірне майно у спільній частковій власності подружжя.
Пунктом Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11 від 21.12.2007 року встановлено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні заяви ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати недійсною довідку-рахунок купівлі-продажу автомобіля марки Hyundai Sonata, 2005 року випуску, кольору срібна перлина, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, укладену 16.10.2013 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Витребувати у ОСОБА_3, 07.07.1982 рок народження, на користь ОСОБА_1 автомобіль марки Hyundai Sonata, 2005 року випуску, кольору срібна перлина, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (в теперішній час реєстраційний номер НОМЕР_3) шляхом зобовязання ОСОБА_3 передати даний автомобіль ОСОБА_1 в натурі та шляхом скасування державної реєстрації за ОСОБА_3, в Управлінні Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Одеській області, права власності на автомобіль Hyundai Sonata, 2005 року випуску, кольору срібна перлина, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (в теперішній час реєстраційний номер НОМЕР_3).
Розділити спільне сумісне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4), ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на ? частку автомобіля Hyundai Sonata, 2005 року випуску, кольору срібна перлина, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (в теперішній час реєстраційний номер НОМЕР_3).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до палати по цивільним справам апеляційного суду Одеської області шляхом подачі через Приморський суд м Одеси на протязі 10-ти днів з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Суддя:

09.06.2015