Справа № 591/4865/15-ц
Провадження № 2/591/1809/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі Кальченко М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Надра», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про захист прав споживачів та внесення змін в кредитний договір;

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2015 року позивач ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, який згодом змінив в частині розміру пені, зменшивши пеню. Свої вимоги мотивує тим, що 08 червня 2005 року між ПАТ КБ «Надра» і відповідачем 1 (позичальником) ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 10/2005/95262004 та додаткову угоду №1 від 08 червня 2005 року, згідно з якими відповідачу було надано кредит у сумі 13 500,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 12,0 % річних, з кінцевим терміном кредиту 07 червня 2025 року. За умовами кредитного договору відповідач зобовязаний забезпечити щомісячну сплату суми мінімального платежу у розмірі 149,27 доларів США та комісію за управління кредитом в розмірі 0,25 % від суми фактичного залишку за кредитом, які вносяться до 20 числа поточного місяця. Для забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору від 08 червня 2005 року було укладено договір поруки між ПАТ КБ «Надра» ОСОБА_4 та договір поруки між ПАТ «Надра» та ОСОБА_5, які, кожен окремо, поручились перед Кредитором за належне виконання позичальником ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору.

Свою частину зобовязань ОСОБА_2 виконав, надавши відповідачу ОСОБА_3 кредит у вказаній сумі, а відповідач своїх зобовязань за договором не виконав, в звязку з чим станом на 19 жовтня 2015 року виникла заборгованість по кредитному договору, з яких: заборгованість по кредиту в сумі 11 475,72 долари США; за відсотками 1 763,40 доларів США, комісія за управління кредитом у розмірі 115,74 доларів США, а також Банком нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобовязань 165116,59 грн., що еквівалентно на 19 жовтня 2015 року за курсом НБУ - 7752,79 доларів США.

Посилаючись на норми ст.ст. 526, 527, 530, 610, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, позивач просить суд стягнути вказану суму заборгованості з відповідачів в солідарному порядку.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Надра» позовні вимоги щодо стягнення суми боргу за договором кредиту з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтримала, та пояснила, що відповідач ОСОБА_3 звертався до установи банку з проханням про реструктуризація боргу, на що йому було запропоновано сплатити суму боргу (прострочену) по тілу кредиту, а далі здійснювати виплати відповідно до графіку погашення заборгованості. Станом на 16 грудня 2015 року будь яких дій щодо сплати простроченої заборгованості відповідач ОСОБА_3 не вчинив.

Відповідач ОСОБА_3, не погодившись з вимогами банку, 19 жовтня 2015 року звернувся з клопотанням про зменшення розміру пені до 1 грн., посилаючись на ст.ст. 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», а також 19 жовтня 2015 року подав зустрічний позов до ПАТ КБ «Надра», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якій просить суд внести зміни в кредитний договорі №10/2005/952620004 від 08 червня 2005 року, а саме:

у п. 1.1. кредитного договору цифри і слова «13 500 (тринадцять тисяч пятсот) доларів США замінити на цифри і слова (68175 (шістдесят вісім тисяч сто сімдесят пять) грн.»;

у п. 3.3.1 слова «У валюті кредиту» замінити слова «У національній валюті України гривні», у п. 3.3.2 кредитного договору цифри і слова: «149,27 (сто сорок девять) доларів США 27 центів» замінити цифрами і словами: «753 (сімсот пятдесят три) грн. 82 коп.)»;

у п. 5.2 кредитного договору 1% (один) замінити на слова «у подвійному розмірі облікової ставник НБУ».

Посилаючись за Закон України «Про захист прав споживачів», позивач за зустрічним позовом свої вимоги мотивує тим, що відповідач, використовуючи у спірному договорі валюту платежу - долар США на фактичні потреби споживача у гривні (придбання квартири), надавши позивачу фактично 68 175 грн., переклав свої фінансові ризики при запозиченні ним валюти на зовнішньому ринку на споживача. Зазначає, що з осені 2008 року вартість споживчого кредиту для споживача зросла більше ніж в чотири рази, це поставило сімю відповідача в скрутне фінансове становище. Крім того, зазначає, що визначивши у договорі валюту платежу: долар США, відповідач при укладенні спірного договору порушив закон, а саме ст. 524 ЦК України, якою визначено, що зобовязання повинно бути визначено в грошовій одиниці України гривні, та ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні», та ст.ст. 6, 7 Постанови НБУ №200 від 30 травня 2007 року.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 в судове засідання не зявися, в черговий раз направив до суду заяву про відкладення розгляду справи, мотивуючи її тим, що позивач має намір добровільно погасити прострочену заборгованість за кредитом, тому просить відкласти судовий розгляд.

Представник ПАТ «КБ «Надра» проти задоволення зустрічного позову відповідача ОСОБА_3 про внесення змін до деяких пунктів договору кредиту заперечувала та пояснила, що відповідач ОСОБА_3 під час укладання договору кредиту був ознайомлений з його змістом, не заперечував проти отримання кредиту на споживчі цілі у іноземній валюті, на підтвердження чого поставив свій підпис у договорі. Крім того, відповідач ОСОБА_3 не скористався своїм правом, наданим йому п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: не відкликав свою згоду на укладення договору, а навпаки, отримав кредитні кошти в сумі 13 500,00 доларів США, протягом певного часу здійснював погашення кредиту, не оспорюючи кредитного договору, і лише після звернення Банку до суду з позовом про стягнення заборгованості по кредиту, відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, з метою затягування розгляду справи за первісним позовом.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, в судове засідання не зявилися, письмових заяв не надали.

Суд, вислухавши представника позивача по первісному позову ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ПАТ «КБ «Надра» про стягнення з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Надра» про внесення змін до кредитного договору - задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно загальних умов виконання зобовязань, відповідно до ст.ст. 526, 530, 611 ЦК України, відповідач повинен був виконати зобовязання належним чином та у встановлений строк, а в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею) та порукою, що передбачено ст. 546 ЦК України.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що 08 червня 2005 року між ПАТ КБ «Надра» і відповідачем 1 (позичальником) ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 10/2005/95262004 та додаткову угоду №1 від 08 червня 2005 року, згідно з якими відповідачу було надано кредит у сумі 13 500,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 12,0 % річних, строком з кінцевим терміном кредиту 07 червня 2025 року. За умовами кредитного договору ( п. 3.3.1-3.3.6) відповідач зобовязаний забезпечити щомісячну сплату суми мінімального платежу у розмірі 149,27 доларів США та комісію за управління кредитом в розмірі 0,25 % від суми фактичного залишку за кредитом, які вносяться до 20 числа поточного місяця (а.с.13-15).

Відповідно до п. 1.1 договору відповідачу ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 13 500 доларів США та визначено цільове призначення проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №1212 від 08 червня 2005 року (п. 1.2 Договору).

08 червня 2005 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_4 поручається перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору (а.с.16).

08 червня 2005 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_5 поручається перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору (а.с.17).

ПАТ КБ «Надра» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі - видав відповідачу кредит, і цей факт ні відповідачем, ні його представником не заперечувався, та підтверджується заявкою на отримання готівки (а.с.113).

Відповідно до п. 4.2.4 договору, ОСОБА_2 має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та комісій, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений договором (а.с.13 зворот).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 свої зобовязання по кредитному договору належним чином не виконував, а тому станом на 19 жовтня 2015 року утворилась заборгованість по кредитному договору № 10/2005/95262004, що складається з заборгованості за кредитом в т.ч. прострочена 11475,72 доларів США , заборгованості по відсоткам в т.ч. простроченої 1763,40 доларів США, комісія за управління кредитом - 115,74 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобовязань 165116,59 грн., що на 19 жовтня 2015 року за курсом НБУ є еквівалентом 7 752,79 доларів США(а.с.110-112)

Як вбачається з наданої суду копії досудової вимоги, 23 червня 2015 року на адресу відповідача ОСОБА_3 направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором на протязі семи календарних днів з дати отримання вимоги (а.с.18).

Крім того, на виконання вимог п. 2.2 договору, ОСОБА_2 25 червня 2015 року направив відповідачам (поручителям) ОСОБА_5 та ОСОБА_4 досудову вимогу з вимогою на протязі трьох календарних днів з дати отримання сплатити суми боргу (а.с.19-20).

Відповідачі не сплатили суму заборгованості.

Суд погоджується з розрахунком заборгованості по кредитному договору № 10/2005/95262004, наданим Банком, в частині заборгованості за кредитом, в т.ч. простроченої 11475,72 доларів США, заборгованості по відсоткам, в т.ч. простроченої 1763,40 доларів США, комісії за управління кредитом - 115,74 доларів США.

Водночас, суд вважає необґрунтованою суму нарахованої Банком пені (неустойки), виходячи з наступного.

Так, п. 5.2 Договору визначено, що у випадку прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п.3.3.3 договору позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідачем ОСОБА_3 19 жовтня 2015 року подана заява про зменшення розміру неустойки, при цьому він посилається на складне матеріальне становище та збіг складних сімейних обставин.

Так, з розрахунку вбачається, що Банком нарахована пеня у розмірі 165 116,59 грн. (а.с. 10-12).

Ст.549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

П. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачає, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 3 вересня 2014 року у справі N6-100цс14, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Суд вважає, що відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обов'язок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, і, у будь-якому разі, не сприяти їх збільшенню. Невиконання кредитором цього обов'язку може бути підставою для зменшення судом розміру збитків та неустойки, що стягуються з боржника, що передбачено ч. 2 ст. 616 ЦК України, згідно якої суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Враховуючи наведене, суд, виходячи з засад цивільного судочинства, а саме, розумності та справедливості, вважає можливим на підставі ч. 2 ст. 616 ЦК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір пені, нарахований відповідачам станом на 19 жовтня 2015 року в сумі 165116,59 грн. до 80 000 грн.

Такого висновку суд дійшов, враховуючи, в тому числі, висновки Конституційного Суду України, викладені в рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», згідно яких вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки (а.с. 16-17), поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання боржником взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору.

Як встановлено п. 1.2 Договору поруки, поручитель відповідає перед Кредитором у повному обсязі.

Позичальник та поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п. 1.3 Договору поруки, відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при виконанні позичальником зобовязань в цілому.

Виходячи з вищевказаних норм закону, умов основного кредитного договору, умов договорів поруки, суд вважає обґрунтованою вимогу банку про стягнення суми заборгованості по кредиту у розмірі 11475,72 доларів США, заборгованості по відсоткам 1763,40 доларів США, комісія за управління кредитом 115,74 доларів США та пені в розмірі 80000 грн. з позичальника ОСОБА_3 та поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5, які несуть відповідальність перед Банком як солідарні боржники.

Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором та іншими документами, які містяться в матеріалах даної цивільної справи.

Щодо зустрічних позовних вимог відповідача ОСОБА_3 про внесення змін до кредитного договору суд встановив наступне.

Так, ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 13500 доларів США, тобто, волевиявлення останнього було направлено на отримання грошових коштів в іноземній валюті, для чого він уклав кредитний договір № 10/2005/95262004 з ПАТ КБ «Надра» 08 червня 2005 року та отримав кредитні кошти, що підтверджується заявою на отримання готівки (а.с.113)

Пунктом 1 ст. 626 ЦК України визначено, що Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір є правовою формою узгодження волі двох сторін, спрямованої на досягнення певного правового результату.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Таким чином, при укладенні кредитного договору ОСОБА_3 виявив бажання отримати кредит в іноземній валюті.

Крім того, згідно п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_3 мав право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Однак ОСОБА_3 своїм правом не скористався, а навпаки, отримав кредитні кошти в сумі 13500,00 доларів США, чим було підтверджено згоду з умовами Договору.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про Національний банк України», офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року N 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Виходячи із змісту ст. ст. 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежать саме на позичальнику, тобто на позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_3

Відсутність у Позичальника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено ст. 617 ЦК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позичальник не може бути звільнений від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Так, кредитний договір сторонами укладений добровільно, з прохання Позичальника йому був наданий кредит в іноземній валюті - у доларах США, умови договору ОСОБА_3 не оспорював до того часу, поки ПАТ «КБ «Надра» не звернувся з позовом до суду. Більше того, ОСОБА_3 сплачував грошові кошти по кредитному договору, що ще раз підкреслює його ознайомлення та згоду з умовами кредитного договору, укладеного в іноземній валюті - в доларах США. Отже, позивач по зустрічному позову зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства.

Виходячи з викладених вище вимог діючого законодавства, немає підстав для визнання недійсними пунктів договору в частині визначення валюти договору, оскільки Позивач по зустрічному позову, достовірно знаючи про нестабільність національної валюти України по відношенню до доларів США, діяв за власним переконанням і на власний ризик.

Щодо правомірності надання кредиту в іноземній валюті, то необхідно зазначити наступне:

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ).

Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

При цьому згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких:

- неторговельні операції з валютними цінностями;

- операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;

- ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках;

- інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, 235.08.2002 року Національним банком України видано ВАТ КБ «Надра» банківську ліцензію № 21 на право здійснювати банківські операції, та Дозвіл № 21-2 від 04.11.2005 року на право здійснювати операції з валютними цінностями (а.с.168-169).

Таким чином, ПАТ КБ «Надра» мав право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі операції з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національному банку України банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій.

Отже, надання ПАТ КБ «Надра» кредиту в іноземній валюті та повернення позичальником такого кредиту здійснюється на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, виданої відповідачу НБУ, та не потребує отримання Банком чи позичальником індивідуальної ліцензії на операцію з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, та операцію з використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, тому доводи позивача про обов'язковість отримання банком індивідуальних ліцензій НБУ для здійснення валютних операцій є безпідставними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем при укладенні договору були дотримані вимоги чинного законодавства, тому позов не підлягає задоволенню.

Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долару США до національної валюти - гривні. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України», офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. Згідно з ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінетів Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», валютні курси встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом міністрів України.

Поряд с цим, Положенням «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 496 від 12.11.2003 року, визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. З наведеного можливо зробити висновок, що стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, при укладенні цього договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, сторони за договором, (перш за все позивач), повинні були усвідомлювати, що курс національної валюти України до долару США не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинні були передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором. У позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті.

Отже, з урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», для визнання несправедливими, такими, що суперечать принципу добросовісності умов кредитного договору, оскільки саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання недійсним кредитного договору, так як зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, враховуючи і можливість отримання кредиту в національній валюті.

Відповідно до п.13. вищезазначеної Постанови також зазначено, що відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється.

У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-УІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним.

Вважаючи на те, що спірний кредитний договір було укладено в іноземній валюті 08 червня 2005 року, в даний час немає законних підстав для внесення змін до кредитного договору. В якості іншої підстави для визнання кредитного договору недійсним представник позивача вказує на те, що кредитний довір містить несправедливі умови.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Однак позивач в зустрічному позові не зазначив, які саме умови він вважає несправедливими та у чому полягає дисбаланс договірних прав та обовязків не на користь споживача.

Згідно ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є:

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Дані положення закону при укладенні Договору були дотримані і не порушені.

Укладаючи кредитний договір, сторона з'ясовує, на яких умовах він укладається, а відтак з власної ініціативи на момент отримання коштів визначає для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не мають безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін.

Також суд звертає увагу і на ту обставину, що позивач добровільно погодився на укладення спірного договору, сплачував періодичні платежі, що вбачається з розрахунку заборгованості, протягом певного періоду: з 2005 року по 2015 рік, не оскаржував договір й не порушувала питання про розірвання та зміну умов договору, а отже, не вважав його несправедливим.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для внесення змін до кредитного договору, а тому в задоволенні зустрічних позовних вимог позивача ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 3654 грн. в дольовому порядку в рівних частках, по 1218 грн. з кожного відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в частині стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю, в частині стягнення пені задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Надра» заборгованість за кредитним договором № 10/2005/95262004 від 08.06.2005 року в сумі 13534,86 доларів США (тринадцять тисяч пятсот тридцять чотири долари 86 центів США), та пеню в сумі 80 000 грн. (вісімдесят тисяч гривень).

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Надра», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про захист прав споживачів та внесення змін до кредитного договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 3654 грн. в дольовому порядку в рівних частках, по 1218 грн. з кожного відповідача.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду, а у разі відсутності особи у судовому засіданні з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду складено в пятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В. Кривцова