Справа № 316/2120/14-ц
Провадження № 2/316/25/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого - судді : Курач І.В.,

при секретарі : Черкашиній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Енергодар Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, припинення права спільної сумісної власності, визнання права спільної часткової власності, та стягнення грошових коштів, що дорівнюють 1 / 2 вартості автомобіля який є сумісно нажитим майном подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_5, до ОСОБА_1 про розподіл спільно нажитого майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в інтересах якого на підставі договору про надання правової допомоги діє ОСОБА_2, звернулась до суду з позовними вимогами до відповідача про визначення правового режиму майна подружжя та його розподіл ( а.с. 2,3), до початку слухання справи по суті позивачем була подана заява про зміну предмету та підстав позову за якою позивач просить: визнати договір купівлі-продажу автомобіля недійсним, визнати автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, припинити право спільної сумісної власності, визнати право спільної часткової власності, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, що дорівнюють 1/2 частині вартості автомобіля який є сумісно нажитим майном подружжя ( а.с. 54-56).

Уточнивши позов, позивач свої вимоги мотивувала тим, що 26.09.1998 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану м. Енергодар Запорізької області про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 308, та видано свідоцтво серії І ЖС № 007008.

В період шлюбу вони з чоловіком за спільні кошти придбали майно: легковий автомобіль «HYUNDAI ACCENT» 2009 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1, який було зареєстровано за ОСОБА_3, та видано на його імя техпаспорт.

З квітня 2014 року (фактичної дати припинення шлюбних відносин) сторони вимушені проживати в одній квартирі у звязку з обмеженими житловими умовами, мають окремі бюджети, спільне господарство не ведуть.

16 червня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Енергодарського міського суду з позовною заявою про розірвання шлюбу.

Після отримання копії позовної заяви про розірвання шлюбу позивачка неодноразово зверталась до відповідача, намагаючись в добровільному порядку вирішити з колишнім чоловіком питання, щодо розподілу сумісно нажитого майна подружжя легкового автомобіля - «HYUNDAI ACCENT», який є їхньою спільною сумісною власністю подружжя. Але всі її спроби, щодо добровільного розподілу сумісно нажитого майна чи отримання грошової компенсації виявились безрезультатними згоди між сторонами не досягнуто.

Для звернення до суду з позовом про розподіл сумісно нажитого майна у позивачки були відсутні правоустановчі документи на автомобіль, у звязку з чим в липні 2014 року вона звернулась до Енергодарського ВРЕР УДАІ УМВС України в Запорізької області за наданням довідки.

07.08.2014 року була надана відповідь за підписом ОСОБА_6 в якій зазначалось, що транспортний засіб сторін по справі належав відповідачу ОСОБА_3, але 19.07.2014 року на підстави довідки рахунка його було перереєстровано на громадянина ОСОБА_4.

За наданням дозволу на продаж автомобілю відповідач ОСОБА_3 до позивачки не звертався, відчуження автотранспортного засобу вчинив самостійно. Отже дії щодо перереєстрації транспортного засобу відповідач ОСОБА_3 вчинив умисно, намагаючись уникнути розподілу сумісно нажитого майна.

У звязку з тим, що всі правоустановчі документи на спірний автомобіль знаходяться у Відповідача - ОСОБА_3 факт покупки автомобіля з зазначенням прізвища власника підтверджується довідкою виданою начальником Енергодарського ВРЕР УДАІ УМВС України в Запорізької області від 07.08.2014 року за № 611.

Станом на 29.07.2014 року ринкова вартість автомобілю «HYUNDAI ACCENT», 2009 року випуску, згідно довідки наданої експертом становить 120 840 грн. 00 коп.

Враховуючи те, що вищезазначений автомобіль відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя, розподіл якого добровільно не відбувся, то відповідно до норм ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України Позивачка має право на половину (1/2 частину) спірного майна як дружина, адже в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо розподілу сумісно нажитого майна, шлюбний договір між ними не укладався.

У звязку з тим, що зазначений автомобіль є неподільною річчю, Позивачка має право на отримання від Відповідача грошової компенсації яка дорівнює 1/ 2 вартості автомобіля в розмірі 60 420 грн. 00 коп.

У звязку з тим, що 19.07.2014 року в порушення вимог ст. 65 СК України відповідач ОСОБА_3 без згоди позивачки уклав договір купівлі продажу сумісно нажитого майна автомобілю «HYUNDAI ACCENT», 2009 року керуючись ч.2 ст. 65 СК України позивачка має право на визнання в судовому порядку такого договору недійсним.

Просить суд : - визнати договір купівлі-продажу автомобіля «HYUNDAI ACCENT», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, від 19.07.2014 року укладений між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди ОСОБА_1 недійсним, - визнати автомобіль «HYUNDAI ACCENT», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3, - припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на автомобіль «HYUNDAI ACCENT», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, - визнати право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на автомобіль «HYUNDAI ACCENT», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, в рівних частках, тобто, по 1/2 частці за кожним, - стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 60 420 грн. 00 коп., що дорівнює 1/2 вартості автомобіля «HYUNDAI ACCENT», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який є сумісно нажитим майном подружжя, - стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати понесені нею при подачі позовної заяви до суду: судовий збір в розмірі 604 грн. 20 коп.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 з'явилась, уточнені позовні вимоги підтримала, зустрічні позовні вимоги не визнала в повному обсязі.

Представник позивача, що діє на підставі договору про надання правової допомоги ОСОБА_2 ( а.с. 9) в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги не визнала. Додатково пояснила, що позивачка не знала про існування боргових розписок між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 від 04.01.2014 року на суму 18 000 грн. та від 22.05.2014 року на

суму 18 880 грн., також на дату укладення розписок позивачка взагалі була відсутня в місці Енергодар. Вважає, що ОСОБА_3 не надав в ході судового розгляду справи доказів в підтвердження того факту, що позивачка надавала згоду на укладення договору купівлі продажу автомобіля, чи на позику. Отже якщо такі зобов'язання і існують, то ці кошти боржник брав не на витрати, повязані з придбанням автомобіля, а на особисті потреби, без урахувань інтересів сімї. З долучених до матеріалів справи довідок про доходи подружжя сторін вбачається, що вони мали дві щомісячні стабільні заробітні плати на двох і не потребували сторонньої матеріальної допомоги. Гроші на придбання автомобіля та погашення кредиту йшли з заробітної плати сторін. Вважає, що позовні вимоги зустрічного позову повністю заперечують пояснення відповідача надані ним в судовому засіданні, адже він повідомив що автомобіль він переоформив на ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу за розписками, але як вбачається з розписок його штучний борг становить 36880, а вартість автотранспортного засобу становить 120840 грн., що в чотири рази перевищує суму боргу, і в нього немає підтверджень, що він укладав дані угоди зі згоди позивачки по справі.

суму 18 880 грн., також на дату укладення розписок позивачка взагалі була відсутня в місці Енергодар. Вважає, що ОСОБА_3 не надав в ході судового розгляду справи доказів в підтвердження того факту, що позивачка надавала згоду на укладення договору купівлі продажу автомобіля, чи на позику. Отже якщо такі зобов'язання і існують, то ці кошти боржник брав не на витрати, повязані з придбанням автомобіля, а на особисті потреби, без урахувань інтересів сімї. З долучених до матеріалів справи довідок про доходи подружжя сторін вбачається, що вони мали дві щомісячні стабільні заробітні плати на двох і не потребували сторонньої матеріальної допомоги. Гроші на придбання автомобіля та погашення кредиту йшли з заробітної плати сторін. Вважає, що позовні вимоги зустрічного позову повністю заперечують пояснення відповідача надані ним в судовому засіданні, адже він повідомив що автомобіль він переоформив на ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу за розписками, але як вбачається з розписок його штучний борг становить 36880, а вартість автотранспортного засобу становить 120840 грн., що в чотири рази перевищує суму боргу, і в нього немає підтверджень, що він укладав дані угоди зі згоди позивачки по справі.

Відповідач по первісному позову - ОСОБА_3 в судове засідання зявився, позовні вимоги за первісним позовом не визнав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 ( а.с. 19,20, звернувся до суду з зустрічним позовом ( а.с.22-24), який прийнятий судом та обєднаний з первісним позовом ухвалою суду від 15.10.2014 року ( а.с. 36).

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник первісний позов не визнали, зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Просять суд: визнати грошові зобовязання, які виникли на підставі договорів позики (розписок) від 04.01.2014 року та від 22.05.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1, - в порядку розподілу спільного майна подружжя у вигляді грошових зобовязань, які виникли на підставі договорів позики (розписок) від 04.01.2014 року та від 22.05.2014року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнути з ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частину вказаних грошових зобовязань в розмірі 18 440 грн. , - стягнути з ОСОБА_1 судовий збір та інші судові витрати.

Відповідач по первісному позову - ОСОБА_4 в судове засідання зявився. Відповідач ОСОБА_4 та його представник за довіреністю ОСОБА_7 ( а.с. 88) позовні вимоги за первісним позовом не визнав в повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_3 та його представник зазначили, що дійсно сторони перебували в шлюбі.

У період шлюбу ними було придбано за спільні кошти подружжя автомобіль та зареєстровано за ОСОБА_3.

26.06.2013 року ОСОБА_3 на вказаному автотранспортному засобі потрапив у дорожньо транспортну пригоду, внаслідок чого автівка зазнала суттєвих пошкоджень. Протягом січня травня 2014 року ПП ОСОБА_8 (СТО Автоцентр) було виконано роботи з ремонту

пошкодженої автівки. Згідно з актом виконаних робіт № 226 від 19.05.2014 року - на суму 18 900 грн. в погашення боргу перед ОСОБА_4 позивач змушений був передати останньому відремонтовану автівку, що ОСОБА_4 підтвердив своїм підписом на вищезазначених розписках.

Згідно зі звітом № 468 від 11.09.2014 року про експертну оцінку транспортного засобу ринкова вартість автомобіля станом на 11.09.2014 року складає 54441 грн. 49 коп..

Вважає, що під час перебування у шлюбі у відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом виникли зобовязання щодо повернення грошових коштів які він отримав від третьої особи - ОСОБА_4 для здійснення ремонту спільного майна подружжя спірного автомобілю.

Грошові кошти які він отримав у борг за вказаними розписками є спільно нажитим майном подружжя під час шлюбу та підлягають розподілу між сторонами.

Просить суд в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши доводи позивача, відповідачів та представників сторін, пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, дослідив матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача за первинним позовом підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі під час шлюбу за спільні кошти придбали легковий автомобіль «HYUNDAI ACCENT» 2009 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1, який було зареєстровано за ОСОБА_3, та видано на його імя техпаспорт.

19.07.2014 року на підставі довідки рахунок було перереєстровано без зняття з обліку на гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 7).

Позивач по первісному позову помилково вважає договором купівлі продажу спірного автомобіля перереєстрацію без зняття з обліку на гр. ОСОБА_4, відповідно до інформації центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Енергодар ( а.с. 7), тому підстав для визнання договору купівлі продажу спірного автомобілю немає.

Щодо вимог про визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя сторін по справі є підстави для задоволення позову, оскільки дійсно автомобіль було придбано під час шлюбу за спільні гроші, що не спростовується сторонами.

Відносини між сторонами погіршились і в червні 2014 року шлюб між сторонами було розірвано ( а.с. 6).

Сторони не дійшли угоди щодо добровільного розподілу майна.

Частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що домовленості між сторонами відносно розміру часток не існувало, як і не укладався між ними шлюбний договір.

Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України ), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.2 ст. 370 ЦК України та ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Автомобіль є річчю неподільною, відповідач заперечує відшкодовувати частку вартості спільного автомобіля.

Крім того, встановлено, що спірний автомобіль став учасником дорожньо транспортної пригоди 24.06.2013 року під керуванням водія ОСОБА_3 ( а.с. 65), судом оглянуто адміністративна справа № 316/1549/13-п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_15 за ст. 124 КУпАП. Відповідачем здійснювався певний ремонт автомобіля ( а.с. 66-79; 140). Тому стягувати грошові кошти в рахунок вартості частки спірного автомобіля немає.

Щодо вимог представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 викладених в зустрічному позові про розподіл сумісно нажитого майна подружжя у вигляді грошових зобовязань то суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки ні сам представник, ні його довіритель в ході судового розгляду справи не надали належних та допустимих доказів щодо використання вказаних коштів в інтересах сімї, не надали доказів, що відчуження автомобіля «HYUNDAI ACCENT», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, від 19.07.2014 року укладений між ОСОБА_3, та ОСОБА_4, був укладений за згодою ОСОБА_1. Сама ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечує факт надання згоди на отримання позики ( розписок) від 04.01.2014 року та від 22.05.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( а.с. 27,28). Тому підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Судом розяснювались сторонам положення ст.. 31 ЦПК України, щодо можливості мирового урегулювання спору, які залишились без уваги з боку сторін та їх представників.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись частиною 1 ст.60, ст. 65, ст.69, частиною 1 ст.70, частиною 1 ст.71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 364, 366 372 ЦК України , п.п. 22, 23, 29,30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 10, 57-60,88,209-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, припинення права спільної сумісної власності, визнання права спільної часткової власності, та стягнення грошових коштів, що дорівнюють 1/ 2 вартості автомобіля, який є сумісно нажитим майном подружжя задовольнити частково.

Визнати автомобіль «HYUNDAI ACCENT», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати понесені нею при подачі позовної заяви до суду: судовий збір в розмірі 302 грн. 10 коп..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_5, до ОСОБА_1 про розподіл спільно нажитого майна подружжя - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: І. В. Курач