Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Боднар О.В., Кеміня М.П.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та апеляційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 травня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання неналежним кредитором, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 26.04.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір №CNL - 800/046/2007, згідно якого ОСОБА_4 надано кредит в сумі 37000 дол. США, терміном до 26.04.2019 року зі сплатою 4,49% річних за користування кредитними коштами. В забезпечення зобов'язань позичальника за Кредитним договором №CNL - 800/046/2007 було укладено Договір поруки №SR - 800/101/2007 від 26.04.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3, а також Договір поруки №SR - 800/102/2007 від 26.04.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 26.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК Україна було укладено Договір купівлі - продажу Кредитного портфелю №б/н. Оскільки невиконання боржником обов'язку щодо повернення кредитних коштів завдало позивачу значних матеріальних збитків, просив суд задовольнити позов та винести рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитними договорами в розмірі 4 287 569,08 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3654 грн.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання неналежним кредитором.

Зустрічний позов мотивовано тим, що з договорів купівлі - продажу кредитного портфелю (б/н) та Договору про відступлення права вимоги від 26.11.2010 року, не вбачається, що за відступлення права вимоги сплачувалися будь - які кошти, тобто відсутні всі істотні умови договору, а тому такий договір є неукладеним. Окрім того, наявність ліцензії Держфінпослуг на здійснення фінансових операцій не надає права на нарахування відсотків по кредитному договору, виданому в іноземній валюті. Зважаючи на викладене просив суд ухвалити рішення, яким визнати ТОВ «ОТП Факторинг України» неналежним кредитором позичальника ОСОБА_4 за кредитним договором №CNL - 800/046/2007 від 26.04.2007 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21 травня 2015 року (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 05.11.2015 року) позов ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ТзОВ «ОТП «Факторинг Україна» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 1 740 836 грн. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати частині стягнення з них заборгованості та відмовити в задоволенні позову в цій частині. В обґрунтування апеляційної скарги вказують, що протягом 2009, 2010, 2011, 2013 років «ОТП Банк» та його правонаступник позивач надсилав поручителям вимоги про дострокове погашення заборгованості чим змінив строк виконання основного зобов'язання. Так як на протязі 6 місяців банк не пред'явив позов до поручителів, то договори поруки припинилися. Також вказують, що суд не надав уваги їхнім доводам щодо розрахунку заборгованості.

Також дане рішення оскаржено в апеляційному порядку представником ОСОБА_4 - ОСОБА_5, який в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_4 - задовольнити.

В обґрунтування скарги посилається нате, що суд безпідставно не застосував до даних правовідносин строки позовної давності. В даному випадку повернення кредиту визначено періодичними щомісячними платежами і позовна давність повинна обчислюватися по кожному платежу з моменту строку його погашення, при цьому посилається на Постанову ВСУ від 03.06.2015 року за №6-31цс15. Також вказує, що суд правильно застосувавши до розміру пені ч.3 ст. 551 ЦК України, все рівно залишив розмір такої завищеним. Посилається на те, що суд відмовляючи в задоволенні зустрічного позову не навів жодного обґрунтування на підставі чого він дійшов до такого висновку. Крім того, судом на надано уваги його доводам щодо відсутності розрахунку заборгованості у заяві про збільшення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає що апеляційна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_5 - відхиленню з наступних підстав.

Встановлено, що 26.04.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір №CNL - 800/046/2007, згідно якого Позичальнику надано кредит в іноземній валюті в сумі 37 000 доларів США, терміном до 26.04.2019 року з встановленою процентною ставкою в розмірі фіксованого відсотка 4,49% + FIDR (Т.1 а.с.10-24).

В забезпечення зобов'язань позичальника за Кредитним договором №CNL - 800/046/2007 було укладено Договір поруки №SR - 800/101/2007 від 26.04.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_8, а також Договір поруки №SR - 800/102/2007 від 26.04.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 (Т.1 а.с.25-28).

26.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК Україна було укладено Договір купівлі - продажу Кредитного портфелю №б/н (Т.1 а.с.40-52) та Договір про відступлення права вимоги б/н (Т.1 а.с.54-57). Відповідно до додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги до ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором (Т.1 а.с.58)

У зв'язку з порушенням ОСОБА_4 умов Кредитного договору, виникла заборгованість, яка згідно розрахунку банку становить 182 916,77 долари США та складається з: 34 930,82 долари США - заборгованість по тілу кредиту, 4406,12 долари США - заборгованості по відсоткам та 143 579,83 долари США пені (Т.1 а.с.35-37). Колегія суддів погоджується з даним розрахунком, оскільки такий вчинено у відповідності до умов кредитного договору. Зокрема умовами договору визначено нарахування відсотків у вигляді фіксованої ставки - 4,49% + FIDR (плаваючий відсоток), а додатком №1 до кредитного договору чітко визначено, що відсоткова ставка (4,49% + FIDR): з дати підписання договору до 26.08.2009 року становить 11,99 %; з 26.08.2009 по 26,01,2010 року - 9,26%; з 26.01.2010 року по дату закінчення кредитного договору - 12,33% (Т.1 а.с.18). В розрахунку заборгованості відсотки нараховані у вказані періоди у повній відповідності до умов договору, а відтак всі посилання відповідачів щодо неправильності та незрозумілості даного розрахунку підлягають відхиленню. Такий не викликає в апеляційного суду сумніву, а тому береться ним до уваги. В процесі розгляду справи позивач збільшував позовні вимоги та остаточно просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість на загальну суму 4 287 569,08 грн. При цьому із заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що така вмотивована виключно зростанням курсу долара США по відношенню до національної валюти. Розмір заборгованості у валюті кредиту (182 916,77 долари США) та періоди її нарахування позивачем не змінювалися. Колегія суддів вважає, що в такому випадку не є обов'язковим надання нового розрахунку, оскільки сума заборгованості та його складові вираховується виходячи з курсу НБУ (182 916,77 * 23,44 = 4 287 569,08 грн.).

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що остаточні позовні вимоги ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» обґрунтовані та підтверджені належними доказами, а відповідні доводи апеляційних скарг підлягають відхиленню.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо строків позовної давності зважаючи на наступне.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Однак, відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи у лютому 2014 року між ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_4 проводилася зустріч з метою врегулювання заборгованості по кредитному договору. За результатами даної зустрічі, 12.02.2014 року, ОСОБА_4 підписано документ в якому визнано його заборгованість по кредитному договору №CNL - 800/046/2007 (Т.1 а.с.221).

Таким чином, відповідачем вчинено дії, які свідчать про визнання ним свого боргу, а відтак строки позовної давності, в тому числі й по ануїтетним платежам перервалися та почали спливати спочатку з даної дати.

Стосовно нарахованої судом пені, то така розрахована за один рік, що відповідає приписам п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду щодо зменшення розміру пені на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України. Так, суд встановивши, що розмір пені перевищує загальний розмір заборгованості, зменшив пеню до розміру заборгованості по тілу кредиту - 818 778,42 грн. Зменшення пені до вказаної суми відповідає принципам добросовісності, розумності та справедливості, такий розмір не є завищеним порівняно з загальним розміром заборгованості по тілу кредит та відсоткам, а тому підстав для подальшого зменшення пені колегія суддів не вбачає. Тобто доводи апеляції ОСОБА_5 в цій частині також підлягають відхиленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 в частині вирішення судом зустрічного позову, то колегія суддів погоджується з тим, що судом на надано в своєму рішення належного та вмотивованого обґрунтування підстав для відмови в задоволенні зустрічного позову, а відтак з даного приводу колегія суддів констатує наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав визначені ст. 16 ЦК України згідно якої, Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В даному випадку ОСОБА_4 пред'явив у зустрічному позові вимогу про визнання неналежним кредитором. Такий спосіб захисту не передбачений ні ст. 16 ЦК України, ні нормами зобов'язального права, ні умовами договору, що свідчить про обрання ним неналежного способу захисту.

Таким чином враховуючи, що договір про відступлення права вимоги не є нікчемним в силу закону, не визнавався недійсним в судовому порядку, а відтак є правомірним згідно ст. 204 ЦК України та створює відповідні правові наслідки, в тому числі й щодо переходу до позивача права вимоги за кредитним договором №CNL - 800/046/2007. За таких обставин зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо стягнення заборгованості з поручителів та вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в цій частині зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені 24 листопада 2009 року (Т.1 а.с.224), кредитор, відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати.

Однак, після зміни строку виконання основного зобов'язання, Банк до суду із позовом звернувся лише у березні 2014 року, тобто після спливу 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, у зв'язку з чим обидві поруки припинилися.

Подібного висновку дійшов ВСУ в своїй Постанові №6-125цс14 від 17.09.2014 року, яка є обов'язковою для всіх судів України (ч.2 ст.214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні вимог ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат слід відмовити.

Вказане, відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення в цій частині.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачено судовий збір на загальну суму 1872 грн., який підлягає стягненню з ТзОВ «ОТП Факторинг Україна».

Керуючись ст. 16, 559 ЦК України, ст.ст. 88, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5 - відхилити.

Скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 травня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

В задоволенні позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості - відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1872 (одна тисяча вісімсот сімдесят дві) гривні.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді