АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6798/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Ратнікової В.М.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Чернявської Олени Степанівнина, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та як законний представник інтересів малолітньої ОСОБА_5, до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про захист прав споживачів, визнання вкладником по договору банківського вкладу та зобов'язання розділити вклад, -

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернулась у серпні 2014 року.

Зазначала, що 01.07.2014 року між нею та ПАТ «Міський Комерційний Банк» укладено договір банківського вкладу на вимогу №2620/02/197244. 01.10.2014 року на вказаний депозитний рахунок зараховано 23 843,94 доларів США.

В період дії договору, а саме 14.10.2014 року, між нею та її малолітньою дитиною ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений договір дарування грошей на суму 12 000 доларів США, що еквівалентно 155 418 грн., які зберігаються у відповідача на депозитному рахунку відповідно до умов договору банківського вкладу на вимогу №2620/02/197244 від 01.07.2014 року. Відповідно до вказаного договору дарування право власності на подаровані кошти малолітня дитина ОСОБА_5 отримала під час прийняття договору дарування грошей, укладеного 14.10.2014 року.

17.10.2014 року позивач звернулась до відповідача з заявою про реєстрацію переходу прав вкладника частини вкладу на підставі договору дарування на малолітню ОСОБА_5, що находяться на депозитному рахунку відповідно до умов договору №2620/02/197244 від 01.07.2014 року, однак банк відмовив у задоволенні поданої заяви у зв'язку з обмеженням його діяльності НБУ та неможливістю відкриття рахунків фізичним особам.

Вважаючи відмову відповідача незаконною просила суд визнати ОСОБА_5 вкладником по договору банківського вкладу на вимогу №2620/02/197244 від 01.07.2014 року на суму 155 418 грн., що згідно курсу НБУ складає 12 000,00 доларів США та зобов'язати ПАТ «Міський Комерційний Банк» розділити банківський вклад між ОСОБА_4 та малолітньою дитиною ОСОБА_5 на підставі договору дарування грошей від 14.10.2014 року.

Заочним рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року позов задоволено.

В апеляційних скаргах, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 01.07.2014 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Міський Комерційний Банк» укладено договір банківського вкладу на вимогу №2620/02/197244, відповідно до умов якого банк відкриває вкладнику депозитний рахунок вкладу на вимогу та приймає на відкритий рахунок грошову суму на умовах викладених в ст. 1 цього договору.

Згідно п. 1.2 договору початкова сума вкладу зараховується на рахунок шляхом внесення вкладником готівкових коштів через касу банку або шляхом безготівкового перерахування коштів вкладником на рахунок з іншого власного вкладного або поточного рахунку.

Так, 01.10.2014 року на депозитний рахунок банківського вкладу НОМЕР_2 від 01.07.2014 року ОСОБА_4 було зараховано 23 843,94 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером №1280 від 01.10.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2014 року між ОСОБА_4 та її малолітньою дитиною - ОСОБА_5 був укладений договір дарування грошей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. та зареєстровано за №2081, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передала, а малолітня ОСОБА_5 прийняла в дар гроші в сумі 155 418,00 грн., що на день укладення цього договору за офіційним курсом НБУ є еквівалентом 12 000,00 доларів США.

Статтею 2 договору дарування встановлено, що гроші, які є предметом цього договору на момент укладення цього договору, знаходяться на депозитному рахунку НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4 на підставі договору банківського вкладу на вимогу №2620/02/197244 від 01.07.2014 року.

Згідно ст. 5 договору дарування, право власності обдарованої на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняттям дарунку вважається одержання обдаровуваною оригіналу примірнику цього договору після його підписання та нотаріального посвідчення.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Фізична або юридична особа може укласти договір банківського вкладу (зробит вклад) на користь третьої особи. Ця особа набуває прав вкладника з моменту пред'явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами.

До набуття особою, на користь якої зроблений банківський вклад, прав вкладника, ці права належать особі, яка зробила вклад.

Визначення імені фізичної особи або наймування юридичної особи, на користь якої зроблено вклад, є істотною умовою договору банківського вкладу (ст. 1063 ЦК України).

Умовами договору банківського вкладу на вимогу НОМЕР_2, що укладений між сторонами, не передбачено перерахування коштів з рахунку вкладника на рахунок третьої особи з відкриттям цієї особі такого рахунку.

З матеріалів справи також не вбачається, що ОСОБА_4 укладала договір банківського вкладу на користь малолітньої дитини - ОСОБА_5 та вносила кошти за таким договором.

Та обставина що ОСОБА_4 за договором дарування від 14.10.2014 року подарувала малолітній дитині - ОСОБА_5, а остання прийняла в дар гроші в сумі 155 418,00 грн., що знаходяться на депозитному рахунку НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4, сама по собі не може бути підставою для визнання обдарованої вкладником.

Для такого необхідно щоб обдарована ОСОБА_5 уклала з ПАТ «Міській комерційний банк» договір про відкриття рахунку, а вкладник ОСОБА_4здійснила письмове розпорядження про перерахування грошових коштів з її рахунку на рахунок відкритий на ім'я ОСОБА_5

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності договірних відносин між банком та малолітньої ОСОБА_5, та відкритого в ПАТ «Міській комерційний банк» рахунку на ім'я обдарованої.

А тому висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині визнання ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_4, як законний представник малолітньої дитини, вкладником ПАТ "Міський комерційний банк" по Договору банківського вкладу на вимогу НОМЕР_2 від 01.07.2014 року на суму 155 418,00 грн. є такими, що не ґрунтується на обставинах справи та вимогах чинного законодавства.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача розділити банківський вклад на вимогу НОМЕР_2, що відкритий на ім'я ОСОБА_4, між нею та малолітньою дитиною ОСОБА_5, на підставі договору дарування грошей, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 12 ЦК України передбачено, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Як правило, особа, право якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до положень п. 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, якщо фізична особа не має рахунків у цьому банку, то відкриття вкладного (депозитного) рахунку здійснюється в такому порядку: фізична особа має пред'явити паспорт або інший документ, що посвідчує особу, уповноважений працівник банку ідентифікує фізичну особу, яка відкриває рахунок, і підтверджує здійснення ідентифікації копіюванням вищезазначених документів у порядку, установленому главою 2 цієї Інструкції; між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу;фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок; на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Положенням п. 10.2 Інструкції передбачено, що вкладні (депозитні) рахунки на ім'я малолітніх осіб (дітей, які не досягли 14 років) відкриваються їх законними представниками (батьками (усиновлювачами) або опікунами) чи іншими особами.

Якщо в цьому банку немає рахунків, відкритих на ім'я малолітньої особи, то відкриття вкладного (депозитного) рахунку на ім'я малолітньої особи її законним представником здійснюється в порядку, установленому цією Інструкцією для відкриття поточних рахунків на ім'я малолітніх осіб, а будь-якою іншою особою - у порядку, установленому цією Інструкцією для відкриття вкладних (депозитих) рахунків на користь третіх осіб.

Таким чином, діючим законодавством визначений певний порядок відкриття вкладних рахунків, в тому числі і на ім'я малолітніх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 15, 16 ЦК України не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред'явлення позову про розділення банківського вкладу без врахування даного порядку, передбаченого чинним законодавством.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в Постанові №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення в судовій справі» при ухваленні рішення вийти за межі позовних вимог з власної ініціативи суд має право лише в випадках, прямо передбачених законодавством.

Оскільки позовні вимоги про розділення банківського вкладу, що відкритий на ім'я ОСОБА_4, між нею та малолітньою дитиною ОСОБА_5, не відповідають вимогам зазначених статтей, а обраний спобіг захисту не передбачений нормами чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Чернявської Олени Степанівнина та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича - задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: