АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4730/15 Справа № 195/54/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипченко Д. М. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Дніпропетровськ 03 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Левцунові І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

прокурора Томаківського району Дніпропетровської області,

на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Кисличуватська сільська рада Томаківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 у січні 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю /а.с.2-4/.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що починаючи з серпня 1999 року він користується та володіє виробничим приміщенням - корівником, який розташований на території Кисличуватської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Вказане майно позивач отримав в користування від відповідача за усною домовленістю строком на три місяці, яка в свою чергу дане нерухоме майно отримала в якості майнового паю після розпаювання КСП «Победа» Томаківського району Дніпропетровської області, як колишній член підприємства, яке було ліквідоване в 2000 році, у зв'язку з вступом в дію та виконанням Указу Президента України від 08 серпня1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». На сьогоднішній день позивач продовжує відкрито, добросовісно та безперервно володіти та користуватися спірним майном у зв'язку з чим звернувся до суду з позовними вимогами щодо визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю в порядку ст.344 ЦПК України.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано за позивачем право власності на корівник, що розташований за адресою: Кисличуватська сільська рада Томаківського району Дніпропетровської області, згідно експлікації приміщень Технічного паспорту, виготовленого КП «Томаківське БТІ» ДОР» станом на 12 грудня 2014 року, загальна площа Корівника «А» становить 652,0 кв.м. і складається з приміщень: тамбур «1» загальною площею 12,0 кв.м., корівник «2» загальною площею 320,0 кв.м., корівник «3» загальною площею 320,0кв.м. /а.с.30-32/.

В апеляційній скарзі прокурор Томаківського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Кисличуватської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення /а.с.34-38/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ч.1 ст.309 ЦПК України, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що у листопаді 1981 року ОСОБА_3 вступила до членів КСП «Победа» Томаківського району Дніпропетровської області та 07 лютого 2000 року звільнена за власним бажанням, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника №160 /а.с.12/.

Позивач посилається на те, що спірне нерухоме майно, а саме виробниче приміщення - корівник, який розташований на території Кисличуватської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, відповідач отримала як колишній член КСП «Победа» Томаківського району Дніпропетровської області в якості майнового паю після його розпаювання. Дане підприємство ліквідовано в 2000 році, у зв'язку з вступом в дію та виконанням Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Але згідно довідки КП «Томаківське БТІ» № 3 від 16.01.2015 року корівник, загальною площею 320 кв. метри, розташований за адресою Кисличуватської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, станом на 12.12.2014 року ні за ким не зареєстрований /а.с. 7/.

З копії паспорту ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що ГУМВС України в Запорізькій області йому було видано посвідку на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства 24 березня 2011 року та зареєстровано місце проживання за адресою АДРЕСА_1 31 березня 2011року. Також у вказаному документі міститься відомості про дату приїзду на України - 05 листопада 2010 року /а.с.5, 6/.

В матеріалах справи міститься копія технічного паспорту на спірне нерухоме майно, виготовленого КП «Томаківське бюро технічної інвентаризації» «ДОР» станом на 12 грудня 2014 року, в якому зазначено ОСОБА_1 як власника нерухомого майна корівника №5, який розташований за адресою с. Кисличувата Томаківський район Дніпропетровська область /а.с.8-11/.

Відповідно ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст..57, 58 ЦПК України встановлено доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст..328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду положення ст.ст. 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйної речі є однією з обставин, що мають юридичне значення і підлягають доведенню

З аналізу ст. 344 ЦК України вбачається, що така норма матеріального закону визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме, володіння має бути добросовісним, тобто у випадку, якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а саме, ті обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Виходячи зі змісту 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Відповідно до ч.3 ст. 344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

У відповідності до ст. ст. 321 та 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставі, що не заборонена законом. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути позбавлений права власності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач добросовісно заволодів майном та в подальшому продовжує відкрито їм володіти строком більш ніж 10 років, який встановлений ст..344 ЦПК України, та ухвалюючи оскаржуване рішення врахував положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, відповідно до яких правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком, оскільки при обчисленні строку набувальної давності відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК було встановлено її початок з 1 січня 2011 року, однак судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до Посвідки на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства виданої ГУМВС України в Запорізькій області Авдояну Хдр Усоєвичу 24 березня 2011 року, позивач приїхав на територію України з Вірменії лише 05 листопада 2010 року та звернувся з зазначеним позовом до суду 16 січня 2015 року, тобто встановлений ст.. 344 ЦК України строк добросовісного заволодіння чужим майном на час подання позовної заяви ще не минув.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували право власності на спірний корівник відповідача ОСОБА_3, але є інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що на спірне майно, а саме корівник відомості про реєстрацію відсутні, а тому не можна вирішити питання щодо належності відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну прокурора Томаківського району Дніпропетровської області - задовольнити.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року - скасувати.

ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог до ОСОБА_3, тетя особа Кисличуватська сільська рада Томаківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набульною давністю - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.