Номер провадження: 22-ц/785/5225/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2014 року,

встановила:

У квітні 2013 року ТОВ Кредитні ініціативи звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 05.08.2008 року між ТОВ ПростоФінанс та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 5.

Відповідно до умов кредитного договору, первинний кредитор зобовязується надати позичальнику кредит у сумі 54990,00 грн, а позичальник зобовязується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та Додатком № 1 до нього Графіком платежів.

18.05.2012 року між ТОВ ПростоФінанс та ТОВ Кредитні ініціативи було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ Кредитні ініціативи зобовязувалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВПростоФінанс, а ТОВ ПростоФінанс зобовязувалось відступити ТОВ Кредитні Ініціативи свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення.

Таким чином, ТОВ Просто Фінанс було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 5 від 05.08.2008 року ТОВ Кредитні Ініціативи.

У порушенні умов кредитного договору відповідач свої зобовязання належними чином не виконав, в результаті чого станом на 10.11.2012 року утворилась заборгованість в розмірі 23952,63 грн, яка складається: за кредитом 20477,23 грн.; по відсотках 1813,55 грн.; за комісією 412,45 грн.; штраф 1249,40 грн., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_3

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2014 року позов ТОВ Кредитні ініціативи було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість - 23952,63 грн., а саме: за кредитом 20477,23 грн.; по відсотках 1813,55 грн.; за комісією 412,45 грн.; штраф 1249,40 грн. Вирішено питання судових витрат.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Апелянт в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлявся належним чином через свого представника за довіреністю ОСОБА_4

Згідно із ч. 5 ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 05.08.2008 року між ТОВ ПростоФінанс та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №5. Відповідно до умов кредитного договору, первинний кредитор зобовязується надати позичальнику кредит у сумі 54990,00 грн, а позичальник зобовязується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та Додатком № 1 до нього Графіком платежів.

18.05.2012 року між ТОВ ПростоФінанс та ТОВ Кредитні ініціативи було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ Кредитні ініціативи зобовязувалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВПростоФінанс, а ТОВ ПростоФінанс зобовязувалось відступити ТОВ Кредитні Ініціативи свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення.

Таким чином, ТОВ ПростоФінанс було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 5 від 05.08.2008 року ТОВ Кредитні Ініціативи.

Проте, як свідчать матеріали справи, у порушенні умов кредитного договору відповідач свої зобовязання належними чином не виконав, в результаті чого станом на 10.11.2012 року утворилась заборгованість в розмірі 23952,63 грн, яка складається: за кредитом 20477,23 грн.; по відсотках 1813,55 грн.; за комісією 412,45 грн.; штраф 1249,40 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу(фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату,а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

Відповідно до ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Згідно ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.

Відповідно дост. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, щоіснували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_3 не було повідомлено про відступлення ТОВ ПростоФінанс права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ Кредитні Ініціативи спростовуються матеріалами справи. (а.с.199-200)

Одночасно судова колегія зазначає, що неповідомлення про заміну кредитора тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобовязання не новому, а колишньому кредитору. Проте, ОСОБА_3 не проводив погашення ні ТОВ ПростоФінанс ні ТОВ Кредитні ініціативи.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_5