Апеляційний суд міста Києва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

У липні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 жовтня 2003 року був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітніх доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.. З квітня 2014 року кожен подружжя проживає окремо. Відповідач вихованням дітей не займається, та майже ними не цікавиться. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, та суперечитимуть інтересам дітей.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірванні шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрований 04 жовтня 2003 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1483, розірвано.

Не погодившись із рішенням суду відповідач ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Зокрема зазначав, що незважаючи на те, що вони з дружиною проживають окремо, але в одному будинку та різних парадних, ведуть спільне господарство, займаються вихованням дітей. Вважає, що збереження сім'ї ними не втрачено.

Відповідач ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги не заперечувала та з ними погодилася. Пояснила суду, що уже на час розгляду справи у суді першої інстанції вони із чоловіком примирилися.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що сторони тривалий час (квітень 2014) разом не проживають, не підтримують шлюбні стосунки і збереження їх сім'ї втрачена.

Проте, з такими висновками суду не можна погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 жовтня 2003 року. Від шлюбу мають неповнолітніх доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2. Позов до суду про розірвання шлюбу був пред'явлений 13.07.2015. Судове засідання по справі відбулося 06.10.2015. При розгляді справи відповідач заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні.

Сімейним кодексом України передбачено обов`язок суду з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взяти до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та вжити заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства ( ч.1 ст. 112, ч.1 ст. 111 СК України ). Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу ( ч.2 ст. 112 СК України ).

Згідно п.10 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11, від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Разом з тим, в порушення вказаних вимог закону, суд при розгляді справи не повно з'ясував та не встановив фактичних взаємовідносин подружжя, дійсних причин звернення позивача з таким позовом, не взяв до уваги наявність у них двох неповнолітніх дітей, які потребують опіки та виховання обох батьків, не навів ніяких доказів в підтвердження того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей, а в матеріалах справи такі докази відсутні та, як пояснили сторони в судовому засіданні апеляційного суду, що уже на час розгляду справи в суді першої інстанції вони примирилися і проживають разом та ведуть спільне господарство, що свідчить про можливість подальшого їх спільного проживання однією сім'єю та її збереження.

За таких обставин, рішення суду не можна визнати законним та обгрунтованим, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: