Справа № 569/237/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2015 року

Рівненський міський суд в складі:

головуючого судді Сидорука Є.І.

при секретарі Патій Н.А.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 провстановлення факту проживання однією сім"єю та визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить визнати квартиру № 2, що по вул. Островського, 15 в м. Рівне спільної сумісною власністю подружжя, визнати 1/2 частини вказаної квартири його власністю, і припинити право власності на 1/2 частини даної квартири за ОСОБА_4 Крім того, визнати за ним право валсності на 1/2 частини земельної ділянки, що по вул. Островського, 15 у м. Рівне та припинити право власності ОСОБА_4 на 1/2 частини вказаної земельної ділянки.

Крім того, ОСОБА_3 також звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить суду встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім"єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з березня 1995 року по травень 2013 року.

Вказані справи ухвалою суду були об"єднані в одне провадження.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що сторони проживали без реєстрації шлюбу в період з березня 1995 року по травень 2013 року , вели спільне господарство, купували різні побутові речі. Крім того за вказаний період придбали квартиру № 2, що по вул. Островського, 15 в м. Рівне та земельну ділянку по вул. Островського, 15 в м. Рівне, яка була зареєстрована за ОСОБА_4 За таких підстав вважає, що вищевказана квартира та земельна ділянка є об"єктами спільної сумісної власності подружжя.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги щодо факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім"єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з березня 1995 року по травень 2013 року не заперечила. Що стосується квартири № 2, що по вул. Островського, 15 в м. Рівне та земельної ділянки по вул. Островського , 15 у м. Рівне то вони не є об"єктами спільної сумісної власності подружжя, оскільки позивачем не доведено факту правового обгрунтування вказаних позовних вимог. Визнання та припинення права власності на вищевказану земельну ділянку регулюється відповідними нормами Земельного Кодексу України. Крім того, хоча земельна ділянка придбана і під час спільного проживання, однак вона не підлягає поділу, як роз"яснив Пленум Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року. Вказана земельна ділянка була приватизована відповідачкою особисто, а вищевказана квартира була придбана за кошти батьків, а тому не можуть бути спільною сумісною власністю подружжя.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, повно, всебічно та об"єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з березня 1995 року по травень 2013 року. Мають спільну дитину ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1). Крім того, ОСОБА_4 ще має повнолітню дочку ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2), яка також з 1995 року проживає із позивачем однією сім'єю. У 2007 році позивачем була усиновлена ОСОБА_6, про що свідчить копія нотаріально посвідченої заяви від 12 липня 2007 року.

З матеріалів справи вбачається, що 23 серпня 2006 року був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_4 придбала у власність квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1. Право власності на квартиру було оформлене на ОСОБА_4. Фактично, розрахунок з продавцем за квартиру АДРЕСА_2 проводився позивачем особисто, про що свідчить копія нотаріально посвідченої заяви від 08.10.2013 року.

Право власності ОСОБА_4 на вказану квартиру зареєстровано Комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації 21.09.2006 року, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої та частини другої ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка , зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім"єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов"язків подружжя.

Відповідно до положень ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки , коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також якщо вони проживають однією сім"єю без шлюбу, в період, протягом якого придбане спірне майно.

Згідно з вимогами ст.60 СК України та ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності.

Факт проживання позивача з відповідачкою однією сімєю в період з березня 1995 року по травень 2013 року підтверджується наданими представником позивача копіями позовних заяв відповідачки які подавалися до Рівненського міського суду, в яких вказано з березня 1995 року по травень 2013 року позивач та відповідачка проживали однією сімєю, показами позивача ОСОБА_3, та показами представника відповідачки яка визнала факт спільного проживання позивача та відповідачки.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відтак, враховуючи те, що позивач з відповідачкою проживали однією сім'єю в період купівлі квартири АДРЕСА_3 але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, вказана вище квартира набута в результаті укладення договору купівлі-продажу від 23 серпня 2006 року є майном, набутим ними за час спільного проживання однією сім'єю, а отже належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

Факт надання коштів як особистих, так і коштів під час спільного проживання з відповідачкою для купівлі вищевказаної квартири, підтвердив допитаний у судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_3

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_4 у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯВ235281 виданого 14 лютого 2008 року являється власником земельної ділянки по вул. Островського, 15 в м. Рівне на підставі рішення Рівненської міської ради від 19 липня 2007 року за № 964 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Законом України від 11 січня 2011 року " Про внесення зміни до ст. 61 СК України щодо об"єктів права спільної сумісної власності подружжя", який набрав чинності 08 лютого 2011 року, ст. 61 СК України доповнено ч. 5, якою передбачено, що об"єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду , та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони пом"якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з частинами першої та другої ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини , які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства немає зворотньої сили в часі, крім випадків, коли він пом"якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Отже , одержана ОСОБА_4 у власність у лютому 2008 року на підставі ст.ст. 81,116 ЗК України шляхом приватизації земельна ділянка по вул. Островського, 15 у м. Рівне, є особистою приватною власністю останньої.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім"єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу в період з березня 1995 року по травень 2013 року підлягають до задоволення. Крім того, суд виходячи з вимог справедливості та розумності вважає на підставі зібраних доказів, що квартира № 2, що по вул. Островського, 15 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Разом з тим, в задоволенні інших вимог необхідно відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11,58,60,212-215,218,294,296,297 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім"єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу в період з березня 1995 року по травень 2013 року.

Визнати квартиру № 2, що по вул.Островського, 15 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В задоволенні інших вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Є.І. Сидорук

Повний текст рішення виготовлено 18 листопада 2015 року.

Суддя: Є.І. Сидорук