СОЛОМ`янський районний суд міста києва
у х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: судді Кицюк В.С.

за участю секретаря Рибасюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_1, заінтересовані особи відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві, стягував Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», на рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2015 року заявник звернувся в суд із скаргою в порядку ст. ст. 383-386 ЦПК України, в якій просив суд визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві (далі - ВДВС) про відкриття виконавчого провадження ВП №40136231 від 14.10.2013, винесену на підставі виконавчого листа №2-3556/11, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 13.09.2013 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Фінанси та Кредит») заборгованості в сумі 292 832,47 грн., постанови про арешт майна боржника від 20.05.2013 та про розшук майна боржника від 20.05.2014 (а.с.1-3, 17-18, 174-175 Том №1)

Ухвалою суду від 30 листопада 2015 року провадженні в справі в частині вимог про визнання неправомірними та скасуванні постанов про арешт майна боржника від 20.05.2013 та про розшук майна боржника від 20.05.2014, винесені в рамках вищезазначеного виконавчого провадження ВП №40136231, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, оскільки суд раніше вже виносив ухвалу по аналогічній скарзі у справі між тими самими сторонами, ухвала суду набрала законної сили.

Після оголошення даної ухвали суд продовжив розгляд справи в частині вимог про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №40136231 від 14.10.2013, проте заявник та його представник почали зловживати своїми правами. Так, зокрема, після дослідження всіх наявних у справі матеріалів заявник та його представник почали просити суд оголосити в судовому засіданні перерву для надання можливості ознайомитися зі справою додатково, на питання ж в чому саме полягає така необхідність саме зараз, відповіді не надали, пояснили, що не бажають сьогодні закінчувати розгляд скарги по суті.

Судом було відмовлено в задоволенні даних клопотань із посиланням на те, що від часу попереднього судового засіданні у справі минуло достатньо часу для реалізації свого права на ознайомлення, проте ані заявник, ані його представник цього не зробили.

Також заявник заявив про своє бажання заявити відвід головуючому у справі.

Суд оголосив в судовому засіданні технічну перерву на 5 хвилин для написання відповідної заяви в разі наявності сумнівів в упередженості суду із відповідними обґрунтуваннями, проте, заявник та його представник залишили будівлю суду, в судове засідання не повернулися.

Таку поведінку суд розцінює як неприпустиму, окремо акцентує увагу на необхідності дотримання строків розгляду справи, які з урахуванням оскаржень рішень судів по цій справі та подачі суду різноманітних уточнень та змін скарги з боку заявника, стали значною мірою тривалими, справа перебуває в провадженні суду з серпня 2014 року, в той час як положеннями ст.ст.383-389 ЦПК України передбачено 10-денний строк її розгляду.

Відтак суд за відсутності належним чином повідомленого заявника та його представника, які залишили суд не повідомивши про причини своєї неявки, за відсутності заяви про відвід головуючого, розцінюючи таку поведінку заявника та його представника як намагання черговий раз відтермінувати винесення рішення по цій скарзі, вважає за можливе закінчити розгляд справи за їх відсутності, як і за відсутності представника ПАТ «Фінанси та Кредит».

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Виконавчі листи, що видаються судами підлягають виконанню державною виконавчою службою (ст.17 Закону України «Про виконавче провадження»). При цьому, державні виконавці зобов`язані здійснити необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Так, судовим розглядом встановлено, 14.10.2013 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції Вангородським С.М. (далі - ВДВС) винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №40136231 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фінанси та Кредит» заборгованості в сумі 292 832,47 грн., на підставі виконавчого листа №2-3556/11, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 13.09.2013 (а.с.14 Том №2)

При цьому, як вбачається з даного виконавчого листа строк його пред`явлення до виконання до 27 червня 2014 року (а.с.11 Том №2)

Також в матеріалах виконавчого провадження, наданого на запит суду наявна заява ПАТ «Фінанси та Кредит» про необхідність відкриття даного виконавчого провадження на підставі і виконавчого листа, і даної заяви стягувача (а.с.10 Том №2)

Згідно супровідного листа від 14.10.2013 вих. №1148/2 ВДВС направило копію даної постанови стягувачу і боржнику (а.с.13 Том №2)

Такі дії державного виконавця цілком відповідають вищенаведеним положенням статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державний виконавець за заявою стягувача прийняв виконавчий лист, за яким не закінчився строк його пред'явлення до виконання, який відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений він до виконання до належного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець у передбачений цією статтею строк виніс відповідні постанови, зміст яких ґрунтується на положеннях закону, і вчасно направив їх боржнику.

Твердження представника ОСОБА_1 та його представника про те, що оскаржувана постанова підлягає обов`язковому скасуванню як незаконна, на тих підставах, що державний виконавець її виніс поза межами своєї компетенції, оскільки боржник не зареєстрований в Подільському районі м. Києва, суд вважає такими, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, оскільки має значення в даному випадку адреса, зазначена у виконавчому документі, якою є АДРЕСА_1.

Доводи про необхідність подальшого закриття виконавчого провадження у зв`язку із отриманням інформації із адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві щодо реєстрації боржника в Солом`янському районі АДРЕСА_2., суд вважає неспроможними, оскільки вони були отримані значно пізніше винесення оскаржуваної постанови і були оцінені судами під час розгляду справ по оскарженню в межах даного виконавчого провадження постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.97 на звороті та а.с.99 Том №2)

Зокрема, обставини, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи, або особа, стосовно якої встановлені ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України)

Так саме судами була проаналізована позиція заявника щодо ймовірного порушення його прав у зв`язку із неврахуванням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» із зазначенням того, що ці доводи є безпідставними та були предметом аналізу суду, який виносив рішення про стягнення заборгованості з заявника на користь банку.

Сторонами не заперечувалося під час розгляду справи, що само рішення суду про стягнення заборгованості до даного часу все ще не виконано. Як обґрунтував заявник, він не погоджується із таким рішенням. Те, що рішення набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, на його думку, не зобов`язує його виконувати таке рішення. Так, в добровільному порядку він не бажає цього робити, а щодо примусового виконання рішення, то просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову ВДВС про відкриття ВП.

Зазначену позицію заявника суд вважає неприпустимою.

Під час розгляду справи судом не встановлено жодних порушень прав заявника винесенням оскаржуваної постанови, окрім позиції останнього не виконувати рішення суду в добровільному порядку.

З жовтня 2013 року боржник не був позбавлений можливості добровільно виконати рішення суду, сплативши повну суму боргу за виконавчим документом.

Таким чином, оскаржуване рішення було прийнято в межах повноважень державного виконавця, права і свободи заявника не було порушено, оскільки в силу ст.14 ЦПК України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.124 Конституції України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів влади, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України, а їх невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ України в своєму листі від 28.01.2013 № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд, зокрема, визнає оскаржуване рішення незаконним та зобов`язує державного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення, а не скасовує сам ті чи інші рішення ВДВС, як формулює свої вимоги заявник.

Згідно ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 17, 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 383-388 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги боржника ОСОБА_1, заінтересовані особи відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві, стягував Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», на рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена через Солом`янський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення. Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні під час оголошення ухвали суду, мають право її оскаржити протягом п`яти днів із дня отримання її копії.

Суддя В.С. Кицюк