Справа № 145/1952/14-ц Провадження № 22-ц/772/3368/2015Головуючий в суді першої інстанції Ліщишина М. Ю.
Категорія 27Доповідач Іванюк М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі : головуючого - судді ІванюкаМ.В, суддів ПанасюкаО.С. та БереговогоО.Ю, з участю секретаря ТопольськоїВ.О, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Тиврівського районного суду від 06 жовтня 2015р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, --

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2014р. ОСОБА_3. звернулася в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу. Зазначила, що 28.11.2013р. уклала з відповідачем договір №SAMNWFD400, згідно з яким нею були розміщені на депозиті відповідача грошові кошти на загальну суму 173700грн. строком до 28.05.2014р. з нарахуванням 17% річних.

Депозитний рахунок було відкрито на території Автономної республіки Крим і у зв'язку з відомими подіями, які мали місце на час її зверненя, відділення банку там не працювало. ОСОБА_3. ще до закінчення строку вкладу звернулася до Голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» з листом від 15.05.2014р, у якому висловила намір отримати суму вкладу і просила повідомити, у якому відділенні вона може це зробити. Зрозумілої відповіді на це своє звернення вона так і не отримала. Розуміючи, що ПАТ КБ «Приватбанк» фактично відмовило їй у видачі вкладу, позивачка з врахуванням збільшення заявлених позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 19.05.2015р. в загальній сумі 327656грн94коп, яка складається з суми заборгованості за вкладом - 173700грн, суми заборгованості за нарахованими відсотками - 42662грн.83коп, 3% річних, нарахованих з дня закінчення строку вкладу - 5510грн.81коп, і суми інфляційних втрат, обчисленої відповідно до індексу інфляції - 105783грн.30коп. Також ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на її користь 20000грн. у відшкодування моральної шкоди (а.с. 147-149).

Рішенням Тиврівського районного суду від 06 жовтня 2015р. вказаний позов ОСОБА_3. було задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь заборгованість станом на 19.05.2015р. в загальній сумі 327656грн94коп, яка складається з суми заборгованості за вкладом - 173700грн, суми заборгованості за нарахованими відсотками - 42662грн.83коп , 3% річних, нарахованих з дня закінчення строку вкладу - 5510грн.81коп, та суми інфляційних втрат, обчисленої відповідно до індексу інфляції - 105783грн.30коп.

Цим же рішенням суд відмовив у задоволенні вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди.

У своїй апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить дане рішення скасувати і ухвалити нове, яким у позові відмовити. Вважає, що оскаржуване рішення всупереч положенням ст.213 ЦПК України не є законним і обгрунтованим. На думку апелянта, суд при ухваленні рішення порушив норми процесуального права і невірно застосував норми матеріального права. Задовольняючи заявлені вимоги про повернення суми вкладу, суд не взяв до уваги відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження самого факту внесення позивачкою коштів на депозитний рахунок відповідача. При цьому суд не врахував факту відсутності можливості доступу відповідача до майна (приміщень банку, банкоматів, терміналів, транспортних засобів і таке інше), призначеного для здійснення банківської діяльності відокремленого структурного підрозділу філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» і факту конфіскації з травня 2015р. майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк», що використовувався у діяльності вказаного структурного підрозділу, владою іншої держави. Зокрема, відповідач втратив доступ до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки.

Також апелянт вважає, що суд мав би врахувати :

- факти виплат вкладникам ПАТ КБ «ПриватБанк» за договорами, укладеними на території АРК та міста Севастополя за рахунок вилученого у нього майна за нормативними актами іншої держави поза волею відповідача і факти компенсаційних виплат, здійснених Автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників». Тобто, оскаржуваним рішенням суду на ПАТ КБ «ПриватБанк» покладається подвійна відповідальність. У зв'язку з цим апелянт вважає, що він не є належним відповідачем;

-факт передачі майнового комплексу Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» у довірче управління АНО «ФЗВ» за ухвалою Центрального районного суду м.Сімферополя від 21.04.2014р;

-факт передачі АНО «ФЗВ» прав виконавчого органу відповідача на території АРК Крим за ухвалою Центрального районного суду м.Сімферополя від 04.06.2014р.

Також, на думку апелянта, позивачкою не надано належних розрахунків заборгованості за відсотками, 3%річних та інфляційних втрат.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «Приватбанк» РойВ.Л. підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ОСОБА_3. - ОСОБА_5. просить відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Вислухавши зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог, заперечень і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав :

Задовольняючи вимоги ОСОБА_3. про повернення суми вкладу, суд першої інстанції правильно виходив з визначеної у ч.1 ст.629 ЦК України обов'язковості виконання договору сторонами. Згідно положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу у розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму.

Заблокувавши в односторонньому порядку рахунок позивачки, відповідач тим самим порушив умови договору та наведені вище норми чинного законодавства.

Відповідно до положень ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

При цьому позивачка як споживач банківських послуг має право на захист своїх прав відповідно до чт.4 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження факту внесення позивачкою коштів на депозитний рахунок відповідача. Адже її представник надав для огляду суду апеляційної інстанції оригінал договору №SAMNWFD400 від 28.11.2013р, згідно з яким ОСОБА_3. розмістила зазначені вище грошові кошти на депозитному рахунку відповідача (вклад «С Т А Н Д А Р Т»). При цьому з матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» розглядало два відповідних звернення позивачки (а.с. 6, 7). Із змісту відповіді ПАТ КБ «Приватбанк» від 20.06.2014р. №20.1.0.0.0 /7-20140515/2038 на №102309 від 15.05.2014р. вбачається, що відповідач визнає той факт, що позивачкою відхилено пропозицію банку щодо реструктуризації депозиту SAMNWFD400 (а.с.6). Тобто, у вказаному листі відповідач не піддає сумніву дійсність вказаного договору банківського вкладу, а також визнає, що цей вклад ОСОБА_3. не повернуто. Тому не беруться до уваги доводи апелянта про те, що надані позивачкою квитанції і чеки не містять усіх необхідних реквізитів, а тому не відповідають вимогам інструкції «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнттами». Також слід звернути увагу на те, що згідно з даною інстукцією належне оформлення касових документів - це обов'язок банку, а не вкладника. При цьому питання про визнання зазначеного договору недійсним відповідач не ставив і не звертався до правоохоронних органів з відповідною заявою стосовно якогось його підроблення, тощо.

Посилання апелянта на вилучення його майнового компелексу на території Автономної республіки Крим, здійснення компенсаційних виплат вкладникам поза волею відповідача і поза межами правового поля України не заслуговують на увагу. Адже фактична відмова банку від повернення позивачці суми вкладу не пов'язується з настанням певних форс-мажорних обставин, передбачених п.17 Договору (а.с.3).

Голослівне посилання апелянта на якусь неправильність наданих позивачкою розрахунків заборгованості колегія суддів до уваги не бере. Адже це посилання не є конкретним і апелянт не довів, що розрахунки, наведені представником ОСОБА_3, є невірними. Власних розрахунків відповідач суду не надав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення не вбачається.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, --

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Тиврівського районного суду від 06 жовтня 2015р. у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :