Дата документу 16.06.2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді: Калугіної І.О.,

при секретарі - Горбань Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визначення місця проживання малолітньої дитини обєднану з зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визначення місця проживання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з первісною позовною заявою до ОСОБА_2, про визначення місця проживання малолітньої дитини за наступними підставами.

З 05 лютого 1993 року він перебував у шлюбі з відповідачкою, 02 серпня 2012 року рішенням суду шлюб між сторонами розірвано, від цього шлюбу у них народилася спільна дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

01 серпня 2012 року ухвалою суду між сторонами була затверджена мирова угода про визначення проживання дитини, яка діяла до 28.08.2014 року. Після спливу дії ухвали вони не дійшли згоди з приводу того, з ким проживатиме дитина.

На даний час дитина проживає з ним, вважає, що син не повинен проживати з відповідачкою, оскільки та зловживає алкогольними напоями, жорстоко поводиться з ним, не приймає участі у виховані дитини та не турбується про стан здоровя сина, так останній є інвалідом дитинства та потребує особливого догляду. Натомість він турбується про сина, створює належні умови для виховання та покращення стану здоровя, а тому вважає, що в інтересах дитини краще проживати з ним, а не з відповідачкою.

На підставі викладеного просить, визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ним за адресою в м. Мелітополі в будинку №148 по вул. І. Франко.

В судовому засіданні первісний позивач та одночасно відповідач за зустрічною позовною завою та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, в зустрічному позові просили відмовити.

Відповідачка за первісним позовом звернулася з зустрічною позовною заявою, згідно якої вона підтвердила те, що у неї з первісним позивачем є спільна дитина та ухвалою суду визначалось перебування дитини з нею та з позивачем. Однак після закінчення дії мирової вони не дійшли згоди щодо подальшого мешкання дитини.

Так, її син є інвалідом дитинства та потребує відповідного догляду, який вона в змозі йому забезпечити. Вона мешкає разом зі старшою донькою у квартирі своєї матері , за місцем її мешкання створено всі необхідні умови для проживання дитини. На даний час вона офіційно не працевлаштована, однак працює на підстав цивільно-правових угод та отримує соціальну допомогу за дитиною. Крім того, вона також позитивно характеризуються за місцем проживання, на обліку в психіатричному диспансері не перебуває.

На підставі викладеного просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з нею за адресою в АДРЕСА_1.

В судовому засіданні відповідачка за первісним позовом та одночасно позивач за зустрічною позовною заявою та її представник підтримали свої зустрічні вимоги у повному обсязі, в первісній позовній заяві просили відмовити.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради в судовому засіданні підтримала первісний позов, посилаючись на свій висновок, в зустрічній позовній заяві просила відмовити.

Заслухавши доводи сторін, їх представників, представника органу опіки та піклування, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази, в тому числі висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні встановлено, що 05 лютого 1993 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в міському відділі ЗАГС м. Мелітополя Запорізької області.

Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини /а.с.7/.

02 серпня 2012 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду шлюб між сторонами розірвано./а.с.8/

01 серпня 2012 року ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду між сторонами було затверджено мирову угоду про визначення проживання малолітньої дитини, яка діяла до 28.08.2014 року /а.с.9/

Після закінчення дії мирової угоди, сторони не дійшли згоди стосовно того, з ким буде проживати дитина.

Ці факти сторонами не оспорювалися в судовому засіданні, тому суд вважає їх достовірно встановленими, а тому такими, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно зі ст.160,161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч.1 ст.33 Конституції).

Однак визначення місця проживання дітей має свою специфіку, оскільки діти, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють.

Отже чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини.

Як встановлено в судовому засіданні, останній час дитина проживає разом з первісним позивачем за адресою м. Мелітополь вул. І. Франко, 148 /а.с.10/. Дитина навчається в Мелітопольській школі-інтернаті «Гармонія» /а.с.11/

Згідно акту не відвідування ОСОБА_2 дитини ОСОБА_3 , матір дитини у школі не навідувалася, не приймає участі у вихованні дитини, не утримує його, вихованням, утриманням та лікуванням дитини займається батько ОСОБА_3 /а.с.15/

Позивач за первісним позовом офіційно працевлаштований в ТОВ «Велеос» на посаді автоматчика /а.с. 17/ та отримує постійний дохід /а.с.16/. За місцем роботи та за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони /а.с.18-19/.

Із висновку Органу опіки та піклування у них не має підстав, щоб не підтримувати первісний позов, обставини, що унеможливлюють проживання малолітньої дитини з батьком відсутні, стосовно матері зазначають, що мати на бесіду до служби у справах дітей не зявилась, пояснень не надавала, обстежити її житлово-побутові умови виявилось зробити неможливим оскільки двері квартири ніхто не відчинив (а.с.62).

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх.

Сімейне право закріплює в обов'язковому порядку, що місце проживання дитини визначається тільки виходячи з її інтересів.

Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Суд відзначає, що принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яким проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Проте, у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка має силу закону, про такий привілей матері уже не йдеться.

Так п.1 ст.9 продиктовано, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути зокрема у разі , коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, із наведеного слідує, що перевага матері перед батьком не може й не повинна бути пріоритетом у цьому спорі.

Діти - це особлива соціально-демографічна група населення віком від народження до 18 років, яка має свої специфічні потреби, інтереси та права.

Декларація прав дитини - документ, що регулює становище дитини в сучасному суспільств проголошується, що дитині, незалежно від кольору шкіри, мови, статі, віри, законом повинен бути забезпечений соціальний захист, надані умови та можливості, що дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально та духовно. У соціальному відношенні висунуто вимоги щодо створення умов для здорової та нормальної життєдіяльності дитини, гарантування її свободи та гідності. Дитина повинна бути першою серед тих, хто одержує захист і допомогу, а також захищеною від недбалого ставлення до неї.

Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку.

Як пояснила в судовому засіданні сама відповідачка за первісним позовом, вона не мешкає постійно у квартирі, куди хоче забрати дитину, час від часу проживає у селі, у своєї матері, дійсно до школи вона не навідувалася, а в лікарні з сином була ще до розлучення з позивачем.

З зими 2014 року по теперішній час, тобто більше року хлопчик проживає в будинку разом з батьком. За місцем помешкання він має всі необхідні побутові умови для гідного існування (висновок органу опіки та піклування).

Заявник зайнятий роботою та щомісячно отримує заробітну плату.

До його виховання долучається бабуся, а саме мати позивача ОСОБА_1, чим безумовно підсилюється й забезпечується родинний затишок для дитини й сприяє підвищенню загального розвитку особистості хлопчика, зберігається психологічне здоров'я в самому повному обсязі.

Крім того, суд не може залишити поза увагою здоровя дитини, як найвищу його цінність. Так, малолітній ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом дитинства та перебуває на обліку /а.с. 12/ , з огляду на встановлені в сукупності судом обставини справи, суд вважає, що батько дитини в змозі забезпечити кращі умови для його лікування та покращеня здоровя на достатньому рівні, ніж мати.

Отже, у підсумку, за місцем проживання батька реально забезпечені стабільні умови життя дитини, що відповідає інтересам хлопчика.

Вищевказані висновки повністю підтверджують допитані в судовому засіданні свідки.

Так, свідок ОСОБА_4 пояснив в судовому засіданні, що проживає з дочкою відповідачки за первісним позовом, ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, запрошує до додому різних сторонніх чоловіків, постійно з ними розпиває спиртні напої. Коли знаходиться в стані алкогольного спяніння, то поводиться агресивно, виражається нецензурною лайкою та влаштовує скандали. Дитину вона бере до себе на декілька днів, у дитини є іграшки та одяг. Однак, коли вона зі своїми знайомими перебуває в стані алкогольного спяніння, то дитина сама по собі, нею ніхто не займається.

Свідок ОСОБА_5, пояснила в судовому засіданні, що позивач за первісним позовом є її рідним сином, дитина після перебування у матері стає не контрольованою, розповідає у школі про те, що матір водить до себе чужих чоловіків, що він пробував у матері спиртні напої, мати його бє ременем. Крім того пояснила, що зі слов дитини мати у його присутності вступала в статеві стосунки з чоловіками, після чого дитина стала проявляти надмірний інтерес до статевих органів.

Аналогічні пояснення дала й ОСОБА_6, яка є донькою сторін та проживає в одній квартирі із ОСОБА_2, вказавши що мати тривалий час дитиною не цікавиться.

Свідок ОСОБА_7 В судовому засіданні пояснила, що є матірю цивільного чоловіка ОСОБА_6, доньки сторін, отже часто буває у них вдома за адресою м. Мелітополь, вул. Дзержинського, 396/58, та неодноразово бачила відповідачку ОСОБА_2 в нетверезому стані, внаслідок чого та поводилася агресивно.

Суд, ставиться критично до показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , так як по суті справи вони нічого не пояснили, а лише вказали на те, що допомагають фізичною працею та матеріально відповідачці за первісним позовом, іноді бачили дитину вдома у неї, ії візити до помешкання ОСОБА_2 носять нерегулярний епізодичний характер, свідок ОСОБА_9 взагалі не зміг охаректеризувати свої стосунки із відповідачкою. В той же час сама ОСОБА_2 поясняла, що ОСОБА_9 є її цивільним чоловіком та вони із ним проживають разом та мають намір створити родину.

Крім того, суд критично ставиться до довідки з місця проживання відповідачки ОСОБА_2 в частині проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із матерю за адресою вул. Дзержинського 396/58 в м. Мелітополі, надану старшою по будинку ОСОБА_10 (а.с. 42), оскільки ці дані спростовані в судовому засіданні поясненнями свідків, матеріалами справи, а також поясненнями самої ОСОБА_2 За таких обставин суд не приймає до увагу й характеристику на ОСОБА_2, надану тією же старшою по будинку ОСОБА_10

Відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 та її представником не було надано переконливих доказів про відсутність обставин для розлучення малолітньою дитини із матірю відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року. Натомість суд приходить до висновку, що мати самоусунулася від виховання дитини та взагалі не приділяла дитині уваги весь останній час. Крім того, вона не має постійного місця роботи, заробляє на життя випадковими заробітками, проживає в квартирі разом зі старшою дочкою та її співмешканцем ОСОБА_7, на праві власності квартира їй не належить. ОСОБА_2 отримує матеріальну допомогу на дитину, однак не зважаючи на те, що дитина разом із нею не проживає, тривалий час цю допомогу залишає в себе та на дитину не витрачає, куди вона спрямовує ці гроші ОСОБА_2 не пояснила. Батько дитини не перешкоджає у спілкуванні з малолітньою дитинною.

В судовому засіданні суд вислухав пояснення малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який давав пояснення в присутності дитячого психолога та батька, що він бажає проживати разом з матірю, бо вдома у неї є спиртні напої, які він пробував, мати давала йому хлебнуть водки и пива, та дозволяла курити цигарки.

За таких обставин, враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини разом з батьком, оскільки проживання разом із матірю не лише не забезпечить належних умов для розвитку дитини, а й може мати негативний вплив на її психіку та подальший розвиток.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 6, 141, 157, 160, 161 СК України, Декларацією прав дитини, ст.ст. 10, 60, 212 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визначення місця проживання малолітньої дитини - відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ :