РІШЕННЯ

Іменем України

/додаткове/

23.11.2015 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого - судді Ванівського Ю.М.

при секретарі - Буюклі В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі сулу в м. Львові питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з участю третіх осіб: Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_13 про визнання незаконним розпорядження та витребування підвальних приміщень із незаконного володіння, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебувала вище вказана цивільна справа. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22.09.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 26.10.2015 року дану цивільну справу повернуто до суду першої інстанції для належного оформлення, а саме: для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

У відповідності до ч.3 ст. 220 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити питання про ухвалення додаткового рішення у відсутності сторін, неявка яких не перешкоджає вирішенню питання про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати.

Як встановлено судом, до позовних вимог по справі, які розглядалися судом входило: визнання недійсними незаконним дублікату реєстраційного посвідчення від 19.04.2000 року серії КММ № 009072 на будинок № 56 по вул. Ген. Чупринки у м. Львові.

Як вбачається із ухваленого судом першої інстанції рішення, суд розглянув усі позовні вимоги позивача по справі, однак мотивувальна частина рішення не містить висновку щодо вказаної позовної вимоги, яка входила до предмету розгляду судом, то по такій в рішенні не міститься висновку.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст.ст. 10,60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, згідно вимог ст.ст. 58,59 цього кодексу, докази мають бути належними та допустимими, тобто містити інформацію про предмет доказування та одержані законним шляхом.

В уточненому позові ОСОБА_1 стверджує, що оскаржуваний ним дублікат реєстраційного посвідчення на будинок від 19.04.2000 року ОСОБА_6 КММ № 009072 виготовлено на підставі неіснуючого рішення Радянського райвиконкому м. Львова № 271 від 26.05.1987 року. Вказує, що законодавством передбачено процедуру видачі дубліката свідоцтва про право власності лише у разі крадіжки, втрати чи пошкодження оригіналу свідоцтва про право власності. Відповідачі ж надумали здійснити незаконні дії з відчуження майна співвласників будинку. Тому вважає, що дублікат реєстраційного посвідчення на будинок від 19.04.2000 року ОСОБА_6 КММ № 009072 слід визнати незаконним.

Аналіз норм чинного законодавства, яким регулюються дані спірні правовідносини та доказів по справі привів суд до беззаперечного висновку про безпідставність такої позовної вимоги, суд вважає, що спірні нежитлові приміщення будувалися як окремі приміщення, не мають ознак за якими їх можна класифікувати як допоміжні приміщення одного будинку. Зокрема, суд враховує той факт, що деякі з цих приміщень будувалися з цільовим призначенням використовувати їх як котельню, яка не може обслуговувати один будинок.

Позивачем в силу вимог ст. 60 ЦПК України не доведено обставин на які він покликався, як на підставу задоволення позовної вимоги про визнання незаконним дублікату реєстраційного посвідчення на будинок від 19.04.2000 року ОСОБА_6 КММ № 009072. Обгрунтування позову у цій частині не є належним, базується на припущеннях та не відповідає встановленим обставинам справи. При цьому, суд враховує і той факт, що до матеріалів справи не долучено копію вказаного дублікату.

Враховуючи наведене, оглянувши матеріали справи, враховуючи те, що висвітлені питання були предметом розгляду судом вказаної справи, однак у рішенні суду не зазначені, суд приходить до переконання, що по справі слід ухвалити додаткове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним дублікату реєстраційного посвідчення на будинок від 19.04.2000 року ОСОБА_6 КММ № 009072.

Керуючись ст. 220 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним дублікату реєстраційного посвідчення на будинок від 19.04.2000 року ОСОБА_6 КММ № 009072 - відмовити.

На додаткове рішення може бути подано скаргу у загальному порядку.

Суддя Ванівський Ю.М.