БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/2774/14-ц
провадження № 2/361/20/15
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2015 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Селезньової Т.В.,

при секретарі Коваль А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Княжицька сільська рада Броварського району Київської області, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення будівлі, відновлення межі, про визнання не чинним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,

встановив:

Позивач просить суд визнати недійсним державний акт, серія ЯД № 663984, виданий на ім'я ОСОБА_2, зареєстрований 26.10.2006р., на право власності на земельну ділянку площею 0,1840га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: с. Княжичі, вул.. Марії Лагунової, 90. Позов подано 9.04.2014р.

Позивач свої позовні вимоги мотивував тим, що йому за рішенням Княжицької сільради від 13.10.2008р. №1822 була оформлена і передана у власність земельна ділянка площею 0,2350га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою с. Княжичі, вул.. Марії Лагунової, 92, яка раніше, понад 40 років, перебувала у його користуванні; 12.01.2008р. йому було видано свідоцтво про право власності а нерухоме майно (будинок 1969 року побудови з надвірними спорудами, в тому числі гараж, вбиральня, сарай-погріб, сарай, сарай, колодязь та огорожа) на вказаній земельній ділянці. В листопаді 2012 року на засіданні комісії з питань земельних ресурсів він дізнався, що відповідачу ОСОБА_2 в 2006 році видано державний акт, серія ЯД № 663984, зареєстрований 26.10.2006р., на право власності на суміжну земельну ділянку площею 0,1840га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою с. Княжичі, вул.. Марії Лагунової, 90, в тому числі і на частину земельної ділянки, на якій розташований належний йому, позивачу, сарай (з погребом), що був збудований ще в 1969 році, через що частина сараю (приблизно його половина) відійшла незаконно до володіння відповідача. Посилається на ст.120 ЗК України, згідно якої у разі набуття права власності на будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, припиняється право власності на земельну ділянку, на якій ці споруди розташовані, і до власника збудованого нерухомого майна переходить право власності на земельну ділянку. Тому вважає, що даним державним актом, виданим відповідачу, порушено його права власника сараю, і крім того порушено його право на отримання у власність вказаної земельної ділянки, і він не може реалізувати своє право на отримання у власність зазначеної земельної ділянки під сараєм. Про наявність державного акту у ОСОБА_2 і про те, що ОСОБА_2 приватизував частину ділянки, на якій збудований його сарай - він дізнався в 2012році.

Відповідач позов не визнав, пояснив, що після отримання рішення сільради про надання дозволу на розробку проекту відводу земельної ділянки в 2004році він узгоджував з усіма суміжними землекористувачами межі відведеної йому земельної ділянки, в тому числі акт узгодження підписував сусід ОСОБА_1, який не мав жодних претензій з того приводу, що межа проходить по лінії, на якій стояв самовільно зведений ним сарай (з погребом), тоді ж усно домовились, що позивач знесе ту частину сараю, яка розташована на ділянці, що виділялась у власність відповідачу. Вважає, що технічна документація на його ділянку розроблена правильно, він отримав земельну ділянку у власність з дотриманням всієї процедури і з виготовленням всієї необхідної технічної документації, і підстав для визнання державного акту недійсним нема. Вважає, що позивач безпідставно посилається на ст..120 ЗК, яка передбачає перехід права на земельну ділянку при переході права власності на споруду, розташовану на цій ділянці, а в даному випадку переходу права власності на споруду не було, бо вказану споруду позивач збудував самочинно і незаконно. Крім того вважає, що він не чинить ніяких перешкод у користуванні сараєм, до якого позивач має вільний доступ з своєї ділянки.

У зустрічному позові відповідач просить суд зобовязати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою (на яку йому видано оспорюваний позивачем державний акт), шляхом знесення зазначеного позивачем сараю, який самочинно розташований на належній йому земельній ділянці, та привести спільну межу у відповідність до акту встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі від 14.05.2004р., визначених у технічній документації із землеустрою; визнати нечинним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_1 виконавчим комітетом Княжицької сільської ради 12.01.2008р., визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на домоволодіння житловий будинок А-1, 1969 року побудови, гараж Б, вбиральня В, сарай- погреб Г, сарай Д, сарай Е, колодязь К, огорожа №, за адресою Київська область, Броварський район, с. Княжичі, вул.. Лагунової, буд.92.

Зустрічні позовні вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 збудував вказаний сарай самочинно, без його згоди, на відведеній йому, ОСОБА_2, земельній ділянці; наявність даного сараю заважає йому у користуванні даною частиною ділянки; за домовленістю з Касьяном він повинен був знести частину сараю за першою ж вимогою, але Касьян порушив домовленість і незаконно ввів в експлуатацію вказану споруду без його згоди, отримавши незаконно свідоцтво про право власності на нерухоме майно, тому дане свідоцтво, видане Касьяну, вважає незаконним, виданим в порушення ст..376 ЦК України. Про дане свідоцтво він дізнався лише в 2012році при вирішенні в комісії сільської ради конфлікту між сторонами. Позов подано 30.05.2014р.

Позивач ОСОБА_1 зустрічний позов до нього не визнав, посилаючись на те, що будинок і всі господарські споруди, в тому числі і спірний сарай, були збудовані до 1970 року, за згодою з сусідом, що ніколи не було від відповідача ніяких зауважень з цього приводу, крім того, даний сарай був збудований на земельній ділянці, що знаходилась у його, Касьяна, користуванні, без виходу за межі земельної ділянки, і що саме відповідач приватизував земельну ділянку, вийшовши за межі тої ділянки, що знаходилась у його користування, тому вважає, що підстав для зносу сараю нема, і що саме відповідач чинить йому перешкоди у користуванні сараєм, захопивши незаконно частину земельної ділянки під сараєм.

Третя особа Княжицька сільська рада представника до суду не направила, повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у відсутності представника, заперечень, письмових пояснень по суті справи не надала.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані ними докази , суд встановив такі факти:

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.01.2008р., виданого виконкомом Княжицької сільської ради, домоволодіння за адресою с. Княжичі, вул. Марії Лагунової, 92, належить ОСОБА_1 на підставі рішення №403 від 29.11.2007р. Об,єкт складається з житлового будинку А-1, 1969 року побудови, гаражу Б, вбиральні В, сараю погрібу Г, сараю Д, сараю Е, колодязю К, огорожі №, форма власності приватна, частка 1/1. Згідно витягу про реєстрацію права власності реєстрацію здійснено 12.01.2008р.

З технічного паспорту, виготовленого 1.10.2007р., на житловий будинок №92 по вул.. лагунової в сел. Княжич, власник ОСОБА_1, та із зведеного акту вартості будівель і споруд, видно, що наявні у складі даного домоволодіння будинок і господарські споруди у незмінному складі існують станом на 15.08.2007р.

Рішенням Княжицької сільради №1822 від 13.10.2008р. передано ОСОБА_1 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,2350га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за рахунок земель, які перебувають у постійному користуванні в с. Княжичі по вул.. Лагунової, буд.92. , долучено землевпорядній організації виконати роботи по виготовленню державного акту на право власності на земельну ділянку, попередити Касьяна про можливі уточнення площі в звязку з інструмента ним обміром земельної ділянки.

Згідно довідки Княжицької сільради №2675 від листопада 2008року ОСОБА_1 згідно земельно- кадастрової документації користується з 1970року земельною ділянкою площею 0,2350га для будівництва житлового будинку і господарських споруд в с. Княжичі по вул. Лагунової ,92.

Згідно довідки Княжицької сільради №384 від 24.03.1977р. виданої ОСОБА_2, - згідно з записом в погосподарській книзі за померлою ОСОБА_3 рахується на праві власності жилий будинок, розташований на землі радгоспу ім.. Щорса площею 0,25га у селі Княжичі.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконкомом Княжицької сільської ради, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить нерухоме майно житловий будинок і господарські споруди по вул. Лагунової, 90 в селі Княжичі; свідоцтво видане 5.10.2010р. на підставі рішення від 31.08.2010р., зареєстровано право власності в реєстрі 5.10.2010р.

Згідно наданих Княжицькою сільською радою витягів з погосподарських книг за період з 1971 року по 2014 рік та витягу з земельно- кадастрової книги , які стосуються домоволодінь по вул.Лагунової , 90, у складі домоволодіння ОСОБА_1 сарай рахується з 1955року, погреб з 1951року (господарка ОСОБА_4, син ОСОБА_1Ф.), в погосподарьскій книзі за 1974р. рахується сарай 1972року, погреб 1951року, у книзі за 1980р. і надалі рахується сарай 1975року, погреб 1951 року. Площа земельної ділянки ОСОБА_1 (вул. Лагунової, 92) в 1995 році рахується -0,15га, з 1996 року і надалі рахується 0,23га, а з 2011року 0,2180га.

Згідно наданих Княжицькою сільською радою витягів з погосподарських книг за період з 1971 року по 2014 рік та витягу з земельно- кадастрової книги , які стосуються домоволодінь по вул.Лагунової, 92, у складі домоволодіння ОСОБА_2 (та його матері ОСОБА_3Ф.) за 1971 рік і надалі рахується земельна ділянка площею 0,25га, у книзі за 1996 рік і надалі рахується земельна ділянка площею 0,18га, а з 2010 року рахується земельна ділянка площею 0,1840га.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ЯД № 063984, виданого 26.10.2006р. , ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку 0,1840га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд , на підставі рішення Княжицької сільської ради 2 сесії 5 скликання від 20.04.2006р. №74.

Згідно плану меж земельної ділянки, зазначеному у державному акті - він має форму чотирикутника, зокрема, з стороною від Г до А- суміжний користувач ОСОБА_1 у вигляді прямої лінії (без будь-яких викривлень).

З технічної документації щодо виготовлення державного акту ОСОБА_2, видно, що її виготовлено на замовлення і затверджено Княжицькою сільрадою 20.03.2006р., за заявою ОСОБА_2 від 14.05.2004р., земельна ділянка знаходиться в адмін.межах Княжицької сільради, що наявні всі необхідні висновки відповідних установ; експлікація угідь: всього 0,1840га, з них рілля 0,1302га, 0,0537га- під будівлями та іншими угіддями;

З акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_2 в натурі від 14.05.2004р. (наявного в технічній документації) акт складено у присутності представника ТОВ «МУК» ОСОБА_5, суміжних землекористувачів ОСОБА_6 і ОСОБА_1; згідно запису у даному акті, акт складено на підтвердження того, що проведено встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_2 , яка знаходиться за адресою с. Княжичі, вул. Лагунової, 90. Межі в натурі проходять по огорожі та по межі між межовими знаками. Площа земельної ділянки згідно земельно- кадастрової документації складає 0,1840га. Суміжними землекористувачами ніяких претензій при вставленні меж землекористування не заявлено. Межові знаки, якими закріплена земельна ділянка, в кількості 11 штук, вказані представником в натурі і передані під нагляд на зберігання. Розміри та місцезнаходження землекористування наведені на плані, що додається. У акті є підпис суміжного землекористувача ОСОБА_1 З абрису земельної ділянки, долученого до даного акту, видно, що земельна ділянка має форму чотирикутника, з стороною А-Г (межа з ділянкою ОСОБА_1Ф.) у вигляді прямої лінії по всій довжині, без викривлень. З даного акту та інших документів, наявних у технічній документації, відсутні зауваження з боку суміжного землекористувача ОСОБА_1, і також відсутні будь-які відомості про те, що межа проходить через будівлю сараю, або про наявність між суміжними землекористувачами будь-якої домовленості про знос сараю, тощо.

Рішенням Комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів соціального розвитку села Княжицької сільської ради №11 від 15.11.2012р. за заявою ОСОБА_2 щодо спору по межі з сусідом ОСОБА_1, було встановлено, що земельна ділянка 0,1840га для будівництва та обслуговування будинку і господарських споруд ОСОБА_2 приватизована; виїхавши на місце комісія встановила, що на вказаній земельній ділянці знаходяться господарчі будівлі і споруди громадянина ОСОБА_1 Для вирішення спору комісія рекомендувала звернутись до суду.

Постановою Княжицької сільради від 5.12.2013р. ОСОБА_2 притягнуто до адмін.. відповідальності за ст..152 КУпАП за виявленим фактом розширення межі домоволодіння за рахунок земель загального користування, виступ а вулицю, факт захвату земель.

Згідно листа від 6.02.2014р. ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 листа з вимогою знести сарай, - що підтверджено листом вимогою і копією конверту про відправлення.

Свідок ОСОБА_7 (дружина відповідача) пояснила, що спірний сарай Касьян збудував дуже давно, в 70-ті роки, тоді він казав, що заліз на ділянку ОСОБА_7 на 1 метр; на той час спору не було; в 1996 році ОСОБА_7 по межі був встановлений паркан із сітки рабиці і тоді було виявлено, що сарай Касьяна заходить за межу не на 1 метр, а на 3,5 метри, і тоді ж сусіди між собою вирішили, що Касьян демонтує теплицю, курник і вигрібну яму, а сарай розбере пізніше за вимогою ОСОБА_7. В 2003 році, при підготовці документів на приватизацію присадибної земельною ділянки, складався акт узгодження меж з суміжними землекористувачами, при цьому був присутній ОСОБА_1, йому було вказано на те, що межа в її кінці проходить через сарай (впирається в стіну сараю); і Касьян дав згоду на приватизацію по такій межі, конфлікту не було; після складення акту узгодження вона, свідок, віднесла ОСОБА_1 акт на підпис, і Касьян (або його дружина) акт підписав. Коли у 2008 році Касьян готував документи на приватизацію своєї присадибної ділянки, ОСОБА_2 показував землеміру мітку на стіні сараю, по який проходить межа, і тоді ж ОСОБА_2 підписав акт узгодження Касьяну; після цього ОСОБА_2 почав вимагати розібрати сарай (частину сараю, яка розташована на їх ділянці) , бо виник конфлікт з Касьяном.

Свідок ОСОБА_8, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, пояснила суду, що була присутньою як сусідка і як депутат сільради при складенні акту узгодження меж з суміжними землекористувачами у 2003 році (для відводу земельної ділянки ОСОБА_2В.); межа між ділянками ОСОБА_2 і Касьяна замірялась геодезистами, виявилось, що сарай Касьяна заходить на ділянку ОСОБА_2 за межу на 2-3 метри, у тому місці на стіні сараю стояла мітка. Вона тоді звертала увагу сусідів , що сарай треба буде розбирати. Тоді ж Касьян і ОСОБА_2 домовились, що сарай нікому не заважає, нехай стоїть.

Згідно висновку земельно- технічної експертизи №3345/15-41 від 1.07.2015р. - Фактична межа земельної ділянки з кадастровим номером …0012, що розташована за адресою с. Княжичі, вул. Лагунової, 90 (ОСОБА_2В.) , не накладається на обєкти нерухомості , які належать ОСОБА_1 (вул. Лагунової, 92) (висновок1). Існують невідповідності меж земельної ділянки за кадастровим номером :01:019:0012 оскаржуваному державному акту ЯД №063984; межа ділянки накладається на обєкти нерухомості (сарай), що розташований по вул.. Лагунової, 92 (ОСОБА_1Ф.); межа земельної ділянки №90 по вул.. лагунової зі східної сторони (Г-А) проходить через сарай,я ким користується ОСОБА_1, площа накладання 5 кв.м (висновок2). Має місце порушення ОСОБА_1 умов землекористування , зокрема порушення меж земельної ділянки по вул.. Лагунової, 90 (що належить ОСОБА_2 на підставі державного акту ЯД №663984); існує накладання земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_1, на земельну ділянку ОСОБА_2, площа накладання становить 0,0008га (8 кв.метрів) (висновок3).

Згідно кадастрового плану земельної ділянки в. с Княжичі по вул. Лагунової, 90 (гр-н ОСОБА_2В.), виготовленого на підставі договору №07-15 від 3.08.2015р. виконавцем ОСОБА_9 (ліцензія державної служби геодезії, картографії та кадастру №547408), - межа земельної ділянки згідно фактичного користування по лінії (суміжній з землекористувачем ОСОБА_1Ф.) фактично збігається з межею земельної ділянки к.н.:01:019:0012, згідно державного акту, з несуттєвим викривленням в сторону ділянки Касьяна, дана лінія межі в кінці межі впирається в стіну будівлі сараю (спірна будівля) , який розташований перпендикулярно до цієї межі на відстані 3,07 метри (по довжині) від кінця ділянки і 3 метри (по ширині) по лінії межі від вулиці. Таким чином, згідно даного кадастрового плану сарай Касьяна частково , правим кутом розміром 3м х 3,07м, розташований на земельній ділянці, яка за даним державним актом передана у власність ОСОБА_2 За тим же кадастровим планом фактично зайнята ОСОБА_2 земельна ділянка по передній лінії (до вулиці) виходить за межі переданої йому у власність за даним державним актом земельної ділянки зі збільшенням за рахунок земель загального користування (від вулиці).

Спірні правовідносини регулюються Земельним кодексом та Цивільним кодексом України:

Згідно ч.1 ст..122 Земельного Кодексу України - до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Статтею 116 та статтею 118 ЗК України визначено право громадян на отримання у власність земельних ділянок та порядок передачі громадянам безоплатно у власність земельних ділянок, в тому числі із призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки). Згідно ч.8 ст.118 ЗК -проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст..122 ЗК України - захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку.

Згідно ст. 155 ЗК України - у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ст..103 ЗК України - власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Згідно ст..393 ЦК України - акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника за позовом власника майна визнається незаконним та скасовується.

Згідно ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (п.10).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З показань сторін та наданих ними доказів встановлено:

Встановлено, що при передачі земельної ділянки ОСОБА_2 у власність ним було дотримано порядку, визначеного земельним кодексом, зокрема встановлено, що відповідач ОСОБА_2 звертався до органу місцевого самоврядування з питання передачі йому у власність безоплатно земельної ділянки з цільовим призначення для обслуговування жилого будинку і господарських споруд; встановлено, що було виготовлено технічну документацію і Княжицькою сільською радою було прийнято рішення про передачу земельної ділянки у власність, і на підставі даного рішення було виготовлено і видано державний акт на право власності ОСОБА_2 на дану земельну ділянку. Тобто оспорюваний позивачем державний акт виданий ОСОБА_2 на підставі рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого в межах компетенції і повноважень щодо розпорядження землями, визначених Земельним кодексом України і Законом «Про органи місцевого самоврядування». Крім того, вставлено, що державний акт був виготовлений після складення необхідної технічної документації, в якій є акт узгодження меж з суміжними землекористувачами, підписаний ОСОБА_1 як суміжним землекористувачем, в тому числі.

Таким чином, Касьян знав про виготовлення ОСОБА_2 технічної документації щодо передачі йому безоплатно у власність земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, надав згоду на передачу у власність ОСОБА_2 суміжної земельної ділянки, підписавши акт узгодження меж, і знав про те, що ОСОБА_2 приватизує земельну ділянку саме по такій межі, коли вона проходитиме через сарай, на який у подальшому він отримав свідоцтво про право власності.

Встановлено, що державний акт на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку виданий на підставі законного і чинного рішення органу місцевого самоврядування; дане рішення сільської ради, прийняте у межах компетенції, визнається і враховується судом як законне і чинним, оскільки воно не скасоване і його недійсність чи незаконність не встановлена у передбаченому законом порядку.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи і в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, представлених сторонами. Саме позивачу надано право розпоряджатись своїми права і , зокрема, обирати спосіб захисту своїх прав у суді. В межах розгляду даної справи і не виходячи за межі заявлених позовних вимог, суд не досліджує і не аналізує наведене рішення органу місцевого самоврядування з точки зору дотримання процедури чи порушення прав певних осіб, зокрема позивача, що було б виходом за межі заявлених позовних вимог. Позивач в порядку і в строки, передбачені ст.27 та 31 ЦПК України, не скористався правом на предявлення таких позовних вимог.

Суд розглядає справу на підставі наданих доказів. З аналізу наданих доказів, зокрема висновку земельної експертизи і кадастрового плану які суперечать один одному, не вбачається таких недоліків державного акту, які б могли розглядатись судом як підстава для визнання його недійсним. Всі суперечності між даними доказами стосуються в цілому топографічного накладення земельної ділянки на план міста і не стосуються розбіжностей в місці - де виник спір між сторонами - в місці розташування сараю (тобто що стосується предмету спору в даній справі).

Посилання позивача на порушення ст..120 ЗК України при передачі земельної ділянки у власність відповідачу є необґрунтованим, оскільки дана норма закону регулює перехід прав на земельну ділянку під спорудою у разі переходу права власності на цю споруду, - чого у даному випадку не було.

Займані сторонами земельні ділянки і домоволодіння є сусідніми і належали їм та їхнім батькам ще станом на 1970 рік. Жилі будинки і господарські споруди буди збудовані в 70-ті роки, але офіційно право власності на зведене нерухоме майно сторони оформили лише: Касьян у 2008році, ОСОБА_2 у 2010році, отримавши відповідні свідоцтва про право власності , видані Виконкомом Княжицької сільради.

Сторони визначились, що спірним є сарай, який у технічній документації зазначений як «сарай з погребом» літер ОСОБА_10 сарай був збудований в період 1969-71 роках Касьяном і його матір'ю, що видно з погосподарських книг і фактично не оспорюється ОСОБА_2.

Протягом всього часу після побудови сараю ніяких його перебудов не було. Так само не існувало спору між сусідами з приводу місця зведення даного сараю. На той час межа між ділянками сторін визначалась умовно, а з 1996 року парканом із сітки, яка була встановлена прямою лінією до стіни спірного сараю, за згодою і домовленістю обох сторін. Посилання відповідача на те, що він з цим не був згоден, спростовується тим фактом, що протягом тривалого часу- понад 30 років, даний факт ним не оспорював ся, і він не предявляв вимоги про знесення сараю.

Як видно з технічних документів в тій частині, яка не оспорюється сторонами, - межа А-Г між сусідніми ділянками сторін проходить прямою лінією, таким чином, що в кінці спільної межі вона впирається в стіну сараю, який стоїть вздовж фронтальної межі (з боку вулиці). Геометрично кут сараю розміром 3м х3,07м (виходячи з кадастрового плану) і 5 кв.метрів (виходячи з висновку експертизи), накладається на земельну ділянку (в куту ділянки), на яку ОСОБА_2 видано державний акт, що оспорюється позивачем ОСОБА_1

Тобто встановлено, що дійсно ОСОБА_2 у 2006 році отримав у власність земельну ділянку (присадибну) , в тому числі і її частину, на якій розташований сарай позивача ОСОБА_1 (сарай Г). Конфігурація ділянки у плані визначена прямими лініями і у такий спосіб, що частина сараю Касьяна накралась на кут цієї ділянки.

Суд виходить з того, що сарай був збудований Касьяном ще при житті його матері, за згодою з сусідом ОСОБА_2, на що вказує той факт, що протягом тривалого часу , понад 30 років, ніяких претензій до Касьяна з боку ОСОБА_2 не було. До того ж, суд враховує, що на той час, коли будувався сарай, між сусідами не існувало чіткої межі, існувала умовна межа, паркан встановлювався вже після зведення сараю, по умовній межі; при цьому спеціалістами на місці конкретно межа межовими знаками, або у інший наглядний спосіб, не визначалась; паркан встановлений за згодою між сусідами по прямій лінії, що впиралась в стіну сараю.

Встановлено, що між сусідами (сторонами) існувало декілька домовленостей щодо зміни межі і переуступок один одному землі в інших місцях, що площі ділянок, які знаходились у користуванні кожного з них, змінювались (за даними з погосподарських книг та земельно- кадастрової книги).

Також встановлено, що Касьян отримав свідоцтво про право власності на будинок і господарські споруди в 2008році, і після того відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу так само не оспорював право власності і видачу свідоцтва Касьяну, в тому числі і на спірний сарай. Як пояснив відповідач ОСОБА_2 і свідок ОСОБА_2, конфлікт з приводу даного сараю виник в 2009 році. Разом з тим, позов до суду (про знесення сараю) подано лише в травні 2014 року. Як пояснив ОСОБА_2 у судовому засіданні, даний позов ним подано з тої причини, що Касьян став оспорювати державний акт і його права на земельну ділянку.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 у своєму зустрічному позові не довів наявності таких порушень чи перешкод з боку Касьяна у користуванні належною йому земельною ділянкою, які б підлягали судовому захисту. Відповідач не довів, що при зведенні сараю Касьян навмисно порушив межу і створив перешкоди для нього; не довів, що Касьян звів сарай без його згоди; не довів, що на даний час існують реальні перешкоди з боку Касьяна, які б ускладнювали чи унеможливлювали користування земельною ділянкою, переданою йому у власність. Сам факт виступу кута сараю (в межах 5 -9 кв. метрів) на його ділянку, до того ж в кутку ділянки, не є таким суттєвим порушенням прав власника, яке б підлягало безумовному захисту у такий спосіб як знесення споруди, і не є такою перешкодою, без усунення якої стає неможливим користування земельною ділянкою для її власника в цілому. ОСОБА_2 достовірно знав про наявність даної споруди (чужої) на тій ділянці, на отримання якої він претендував; його влаштовувало таке обмеження його права власності і наявність частини чужої споруди на його ділянці. До того ж, суд, з аналізу подій, як вони відбувались станом на день складення акту узгодження меж , дійшов висновку, що саме домовленість між сусідами щодо подальшого існування сараю (залишення сараю) і була умовою, з якою Касьян погодився підписати даний акт. Суд вважає слушним і логічним посилання представника позивача на ту обставину, що Касьян не підписав би акт узгодження меж при умові покладення на нього обовязку знести свій сарай. ОСОБА_2 не довів, що була домовленість знести сарай у майбутньому за першою його вимогою, і що на це погоджувався Касьян, підписуючи акт.

Також суд враховує, що даний сарай з погребом уявляє собою цілісну будівлю капітального типу, яка в більшій і значній частині збудована Касьяном на його ділянці, і лише незначна частина сараю опинилась на ділянці ОСОБА_2 після видачі йому державного акту; враховує, що є неможливим знесення частини сараю або перенесення цієї частини без його руйнування і без суттєвого зниження його якості та цінності як господарського обєкту.

Таким чином, в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову, і не вбачає підстав для покладення на Касьяна обовязку знести сарай.

Так само суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 не довів будь-яких підстав для визнання нечинним або недійсним свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Княжицької сільради Касьяну на жилий будинок з господарськими спорудами. ОСОБА_10 свідоцтво видано власнику, який збудував дане майно, до того ж на виділеній у встановленому порядку земельній ділянці з конкретним цільовим призначенням, з дотриманням порядку і процедури видання даного правовстановлюючого документу. Сам по собі той факт, що частина одної з господарських споруд виявилась розташованою на ділянці відповідача - не є достатньою підставою для визнання свідоцтва нечинним або недійсним. При цьому суд враховує, що станом на час зведення вказаної будівлі, а також і в цілому жилого будинку та інших споруд, було чинним законодавство (ЦК УРСР, що діяв до 1.01.2004р.) , за яким настання права власності пов'язувалось зі зведенням (створенням ) майна, а не з моментом отримання правовстановлюючого документу чи реєстрації права власності. А як встановлено у судовому засіданні - даний нерухомий обєкт в цілому був збудований задовго до видачі свідоцтва і в тому числі до отримання відповідачем державного акту на земельну ділянку. При таких обставинах відсутні і підстави для скасування державної реєстрації права власності Касьяна на даний нерухомий обєкт.

Відповідно до ст..10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При таких обставинах суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 і не вбачає підстав, в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, для визнання державного акту, виданого в 2006 році ОСОБА_2 на право власності на земельну ділянку, недійсним.

Так само, в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову як в частині знесення сараю, так і в частині визнання нечинним або недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Касьяну, та і для скасування державної реєстрації права власності Касьяна на даний нерухомий обєкт.

Оскільки суд відмовляє кожній стороні у позові, то судові витрати, понесені сторонами, згідно правил, визначених ст..88 ЦПК України, не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.116, 118, 122,152, 186-1 Земельного кодексу України, ст.ст.391, 393 ЦПК України, ст.ст.213-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯД № 663984, виданого на ім'я ОСОБА_2, відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення будівлі сараю та приведення спільної межі у відповідність до акту встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі, про визнання не чинним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Княжицької сільської ради 12.01.2008р. ОСОБА_1, про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайоний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Т.В. Селезньова