Справа № 165/332/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О.Р.
Провадження № 22-ц/773/957/15 Категорія: 27 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Грушицького А.І.,

суддів: Свистун О.В., Федонюк С.Ю.,

при секретарі Лимарю Р.С.,

з участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Витковець Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Крупяний двір» про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 12 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 12 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 12 травня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні позивач та його представник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу з підстав, в ній зазначених.

Представник відповідача апеляційну скаргу заперечила, просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних доказів того, що між ним та ТзОВ «Крупяний двір» укладався договір позики, відповідно до якого позивачем передано відповідачеві кошти в сумі 8700 євро, крім того розписка надана позивачем не відповідає вимогам ч. 2 ст. 207 ЦК України, а тому не являється належним доказом укладення договору позики між сторонами.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що засновниками ТзОВ «Крупяний двір» були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 29, 30).

Згідно актового запису про смерть № 345 від 21 червня 2014 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 51, 61).

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як передбачено ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Предявляючи позов в суд позивач покликався на ті обставини, що 1 липня 2010 року він передав у борг відповідачеві грошові кошти в сумі 8700 євро. Проте в судовому засіданні позивач пояснив, що наявна в матеріалах справи розписка була написана у 2010 році, але в той час кошти за нею не передавалися, а був переведений в євро борг в сумі 12000 доларів США, які позивач передав відповідачеві у 2006 році.

Отже, доводи позивача про укладення між сторонами договору позики 1 липня 2010 року спростовуються його ж поясненнями про те, що фактично за вказаною розпискою грошові кошти не передавалися.

Крім того, розписка, яка наявна в матеріалах справи не відповідає вимогам закону, оскільки не містить даних про посадову особу позичальника, яка уповноважена на укладення договору та отримання коштів, не скріплена печаткою юридичної особи.

За таких обставин позивачем не доведено факту укладення між сторонами договору позики та виникнення у відповідача обовязку щодо повернення грошових коштів позивачеві.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не є підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 12 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді