Справа № 761/2429/15-ц
Провадження №2/761/2987/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 травня 2015 року

Шевченківський районний суд м. Києва
в складі головуючого судді Мальцева Д.О.
при секретаріКривошия О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Аспарк», третя особа Шевченківський районний суд м. Києва про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач-1), Товариство з обмеженою відповідальністю «Аспарк» (далі відповідач-2), третя особа Шевченківський районний суд м. Києва про визнання та спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення солідарно моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.11.2014р. відповідачами до Шевченківського районного суду м. Києва у справу № 761/30035/14 було подано письмові заперечення № 23 від 24.11.2014р. на позовну заяву в яких поширено недостовірну інформацію. Позивач зазначає, що поширена інформація є недостовірною, не відповідає дійсності та є такою що принижує честь, гідність , ділову репутацію позивача, наносить йому моральну шкоду. Розмір моральної шкоди за приниження честі гідності, ділової репутації позивача оцінюється в розмірі 4500грн. який має бути стягнутий з автора недостовірної інформації ОСОБА_4 та поширювача недостовірної інформації ТОВ «Аспарк» у рівних частках по 2250грн. з кожного.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач-1 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав письмові заперечення на позовну заяву.

Представник третьої особи у судове не з'явився, подав заяву у якій просив суд розглядати справу за його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 листопада 2014р. директор ТОВ «Аспарк» ОСОБА_4, керуючись своїм процесуальним правом встановленим ст. ст.27, 31 ЦПК України, подав письмові заперечення по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аспарк» про стягнення пені у розмірі 5450,25грн.

У вищевказаному запереченні було зазначено, зокрема:

«Після здачі товару на гарантійний ремонт до моменту подання позовної заяви позивач не здійснював з відповідачем будь-яких контактів», "Оскільки позивач особисто здав товар для гарантійного ремонту, про таке місце позивачу не могло бути невідомо, але дій щодо отримання товару позивач не здійснив», "Таким чином відповідач не мав можливості повернути позивачу товар після здійснення гарантійного ремонту або надати позивачу інший товар аналогічної марки та якості», «Враховуючи відсутність з боку позивача будь-яких дій, направлених на отримання товару, мають місце винні дії з боку позивача, які позбавили відповідача можливості надати товар позивачу та виконати відповідне зобов'язання».

06.04.2015р. рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/30035/14-ц, позовну заяву ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аспарк» про стягнення пені в розмірі 5450,25 грн. задоволено. Не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідачем до апеляційного суду м. Києва на вказане рішення подано апеляційну скаргу.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3, 4, 6, 7 ст. 277 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Таким чином, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Разом з тим, відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів

При цьому, відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року встановлено, що статтею 40 Конституції України закріплено право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Частиною 4 пункту 17 вказаної постанови встановлено, що не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Таким чином, уданому конкретному випадку, аналізуючи інформацію, яку позивач просить визнати такою, що не відповідає дійсності, визначаючи її характер та мету, а також з огляду на характер її використання, суд вважає, що письмові заперечення є даними на підставі яких суд, у тому числі, встановлював обставини, що обґрунтовували заперечення відповідача та їм надавалась оцінка при ухваленні судового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аспарк» про стягнення пені у розмірі 5450,25грн.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 23 ч. 2 п. 4 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову про визнання недостовірною інформацію, захист честі та гідності, підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди суд не вбачає.

Враховуючи викладене, на підставі ст.40 Конституції України, ст.ст.16, 23, 277 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", ст.ст.3,4,10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Аспарк», третя особа Шевченківський районний суд м. Києва про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: