РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/4375/15-ц

Пров. №2/668/1406/15

17.06.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого Булах Є.М.

при секретарі Яворській Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а но в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 22.04.2014 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 123946,08 грн, що було еквівалентно 11040,00 дол.США з кінцевим терміном повернення до 22.04.2015 року. В забезпечення взятих на себе зобовязань за договором позики між сторонам був укладений договір іпотеки, посвідчений 22.04.2014 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального окргу ОСОБА_5 за реєстровим № 257, згідно якого відповідач ОСОБА_2 передав в іпотеку позивачу однокімнатну квартиру, загальною площею26,8 кв.м. житловою площею 19,6 кв.м., вартістю 123946,08 грн, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Договором позики був встановлений обовязок позичальника з повернення грошових коштів частинами в 4715,34 грн щомісяця не пізніше 22 числа, однак ОСОБА_2 порушив вказаний обовязок, внаслідок чого ОСОБА_1 обраховує за останнім станом на 26.02.2015 року заборгованість в сумі 648363,12 грн, з яких: заборгованість по поверненню позики-123946,08 грн; пеня за порушення термінів повернення позики-317052,72 грн; сума інфляційних витрат-207364,32 грн. Позивач вказує, що відповідачі на повідомлення і вимоги ОСОБА_1 не реагують, добровільно в позасудовому порядку борг не повертають. У звязку із зазначеним позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем на суму 123946,08 грн; виселити з вказаної квартири ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також визнати вказаних осіб такими, що втратили право користування вказаною квартирою.

Позивач у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надав суду заяву, у якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причини неявки суду невідомі. Заяв, клопотань, заперечень на адресу суду не надсилали.

Суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обовязковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи у її відсутності(ст. 157,158 ЦПК України).

За таких обставин та враховуючи вимоги ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважав за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів у заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до укладеного 22.04.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 письмового договору позики, останній отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 123946,08 грн зі строком повернення 22.04.2015 року, про що надав розписку від 22.04.2014 року.

В забезпечення виконання взятих на себе зобовязань за договором позики ОСОБА_2 уклав із Степанко договір іпотеки від 22.04.2014 року, предметом якої виступила однокімнатна квартира, загальною площею 26,8 кв.м., житловою площею 19,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вартість предмета іпотеки визначена столронами в сумі 123946,08 грн.

Позивач наголошує на тому, що ОСОБА_2 умови договору позики не виконав, у звязку із чим станом на 26.02.2015 року утворилась заборгованість останнього, яку позивач обраховує в сумі 648363,12 грн, з яких: заборгованість по поверненню позики-123946,08 грн; пеня за порушення термінів повернення позики-317052,72 грн; сума інфляційних витрат-207364,32 грн, про що до матеріалів справи позивач долучив власні розрахунки.

Вимогами від 03.12.2014 р., 01.04.2015 р. позивач повідомив ОСОБА_2 про наявну заборгованість, обовязок з її повернення та попередив про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

Посилаючись на те, що вказані заяви були поігноровані ОСОБА_2, та на умови договору іпотеки, ОСОБА_1 просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на майно.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.4.3 договору іпотеки від 22.04.2014 року сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із цим застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься у цьому договорі, та не потребує укладення сторонами окремого договору чи будь-якого іншого додаткового підтвердження чи погодження.

Згідно п. 5.4.1 договору іпотеки від 22.04.2014 року сторони погодили, що іпотеко держатель може задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Сторони встановили, що положення цього пункту, разом з іншими положеннями цього договору, являють собою окремий договір(правочин) про передачу Іпотекодавцем права власності на предмет іпотеки іпотеко держателю в рахунок виконання зобовязання та/або інших вимог.

В силу зазначеного в цьому пункті положення, іпотекодавець здійснює передачу іпотеко держателю під відкладальною обставиною (умовою), а іпотеко держатель набуває право власності щодо предмета іпотеки за вартістю предмета іпотеки, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності.

Передача іпотекодавцем іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки вважається такою, що відбулася, і іпотеко держатель вважається таким, що став власником предмета іпотеки, з моменту надання/направлення іпотеко держателем письмового повідомлення іпотекодавцю про набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки та державної реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки. Форма повідомлення про набуття встановлюється іпотеко держателем самостійно.

Сторони встановлюють, що цей договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки. З моменту реєстрації прав власності іпотеко держателя на предмет іпотеки сума вимог зменшується на вартість предмету іпотеки,що визначена в повідомленні про набуття.

Іпотекодавець зобовязаний виконати всі вимоги, встановлені основним договором та цим договором, вимоги, що підлягають застосуванні при здійсненні передачі права власності, а також здійснити всі інші дії, необхідні для повної реалізації іпотеко держателем своїх прав за основним договором та цим договором. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки здійснюється в силу та на підставі цього договору, і не вимагає в подальшому підтвердження будь-якою додатковою угодою сторін або будь-яким іншим чином, окрім державної реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки.

Крім зазначеного застереження, договором іпотеки від 22.04.2014 року сторонами погоджено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобовязань за основним договором та/або невиконання або неналежного виконання зобовязань за цим договором, сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане у іпотеку майно може бути здійснено будь-яким шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку», та/або шляхом вчинення виконавчого напису з урахуванням неустойки) з покладенням обовязку оплати нотаріальних дій на іпотекодавця та/або за рішенням суду.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Як зазначалося вище, сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в договорі іпотеки.

Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»за № 5 від 30.03.2012 року розяснено, що у разі, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (відповідне застереження в іпотечному договорі, прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання ), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

В ст.33 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду.

В ст.39 Закону України "Про іпотеку" вказано, що рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення відкритих торгів або шляхом процедури визначеної в ст.38 Закону України "Про іпотеку". Визнання та реєстрація права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, на підставі рішення суду, Законом України "Про іпотеку" не передбачені.

Аналізуючи вищевказані норми закону та обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач фактично подав позов про визнання права власності на нерухоме майно, ставлячи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, шлязом визнання права власності, не реалізувавши при цьому своє право позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, визначене застереженням. Крім іншого, за вказаною вимогою позивача про визнання за ним права власності на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимоги по стягненню заборгованості за договором позики, в порушення умов договору не зазначено вартості майна, що має намір позивач набути у власність, на момент такого набуття на підставі проведеної оцінки.

На думку суду, позивачем не вірно обраний спосіб захисту своїх прав.

Крім того, як було встановлено з матеріалів справи, позивач просить звернути стягнення за договором іпотеки, який був укладений між ним та ОСОБА_2, який перебував у шлюбі з ОСОБА_4, в той час як у договорі в порушення вимог ст. 65 ЦК України не міститься згоди останньої на його укладення.

Враховуючи, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього задоволенню не підлягають, не підлягають до задоволення вимоги про визнання ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житлом-предметом іпотеки та виселення останніх з зазначеного житла.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі..

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 526, 530, 554, 610, 625, 1050 ЦК України, ст.ст.10,60,212,215,218,224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СуддяОСОБА_6