АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/7818/15 Головуючий 1-ї інстанції Бабенко Ю.П.
Справа № 2-644/6403/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : сімейне.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Управління служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, у липні 2010 року між нею та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, від якого вони мають сина ОСОБА_1 Давіда, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Через постійні суперечки та конфлікти спільне життя з відповідачем стало неможливим, у зв'язку з чим шлюбні стосунки фактично припинені і з березня 2015 року вони стали жити окремо.

Порушуючи їх домовленість, відповідач забрав сина до себе та не повідомляє про його місцезнаходження, у зв'язку з чим просила визначити місце проживання дитини з нею, при цьому вона не має намір перешкоджати батьку в спілкуванні з сином.

Відповідач ОСОБА_1 надав суду письмові заперечення проти позову.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 31 липня 2010 року в Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції за актовим записом №30.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_1 Давіда, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матірю ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповне дослідження наявних у справі доказів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч.1ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 ст.161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року прийнятої Генеральною асамблеєю ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю.

Колегія суддів, перевіряючи висновки суду першої інстанції щодо спору між батьками у даній справі, виходить з того, що визначення місця проживання дитини з одним із батьків не є санкцією щодо іншого, оскільки сторонами у спорі є батьки, які люблять свого сина, піклуються про нього і бажають йому найкращого. На суд в даному випадку покладається обов'язок оцінити за своїм внутрішнім переконанням, заснованому не тільки на знаннях закону та судової практики, але й на знаннях життя, почуттях розумності та справедливості, надані сторонами доказами, та ухвалити обґрунтоване та законне рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони перебували у шлюбі з 31 липня 2010 року, від якого 24 березня 2011 року народився син ОСОБА_3 (а.с.6).

Позивач ОСОБА_2 постійно проживає та зареєстрована у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1, яка належала їй на праві приватної власності і яку вона 20 липня 2013 року подарувала своєму батькові (а.с.7,50).

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у житловому будинку № 6 по пров.Остроградському у м.Харкові (а.с.4).

При вирішенні спору суд взяв до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради від 18.09.2015 року, який вважав за доцільне визначити місце проживання дитини з матір'ю (а.с.67-68).

Крім того, судова колегія враховує, що згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації.

Жодних виняткових обставин, які б свідчили про те, що визначення місця проживання ОСОБА_1 Давіда з її матір'ю, буде суперечити інтересам дитини, судом не встановлено.

Апеляційна скарга не містить переконливих аргументів для висновку про те, що існують виключні обставини, за наявності яких дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю.

ОСОБА_2 на обліку у наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, що підтверджено медичними довідками (а.с.47-48).

Безпідставні також твердження ОСОБА_1 про те, що дитина прихильна більше до нього, оскільки судом встановлено та підтверджується матеріалами справи про те, що мати і дитина розлучені примусово і з травня 2015 року ОСОБА_2 позбавлена можливості спілкуватися з дитиною.

В справі наявні докази про належні умови проживання ОСОБА_2, за місцем роботи вона характеризується виключно позитивно(а.с.49) .

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований. Його твердження про те, що він є підприємцем будь-якими доказами не підтверджені.

За таких обставин місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що позивач здатна забезпечити належні умови виховання, утримання та проживання сина і виходячи із закріплених у міжнародному та національному законодавстві (ст.3 Конвенції про права дитини 1959 року, ст.ст.51, 52 Конституції України, ст.ст.2 - 4, 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 07 березня 2002 року) принципів пріоритету захисту прав та забезпечення інтересів дітей в усіх діях щодо них, у тому числі при вирішенні судових спорів, обґрунтовано надав перевагу проживанню дитини з матір'ю, врахувавши вік цієї дитини, яка ще не досягла десятирічного віку, її потребу в материнському піклуванні.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують зазначених висновків.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді