АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Кицюк В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотов Є.В., Шахова О.В.

при секретарі: Горбачова І.В.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

представника відповідача Щербіни В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» - Костенко Валерія Миколайовича на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_7 до Державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України», Державна адміністрація залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі.

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року позивач звертаючись до суду з вищевказаним позовом з урахуванням заяви про збільшення заявлених вимог ставив питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із невиконанням рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року про поновлення на роботі з 01.10.2014 року по 22.09.2015 року в сумі 160 497, 93 гривни.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_7 було задоволено.

Стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України „Укрзалізниця" на користь ОСОБА_7 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 160 497, 93 гривень за вирахуванням обов'язкових платежів.

У задоволенні вимог ОСОБА_7 до Державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням судового рішення про поновленні на роботі відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» - Костенко Валерія Миколайовича подав апеляційну скаргу, де ставив питання щодо скасування рішення суду та постановлення нового про відмову у задоволенні позову. Вказуючи при цьому на неповне з'ясування обставин справи, які мають суттєве значення для повного вирішення справи; порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта підтримав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.

Позивач та представник позивача не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 березня 2015 року було визнано наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України № 591 /ос від 23.05.2014 року про звільнення ОСОБА_7 недійсним.

Поновлено ОСОБА_7 на посаді виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» та стягнуто з останнього на користь ОСОБА_7 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 59 146, 76 гривень та 5 000 гривень моральної шкоди.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції зазначав, що у відповідності до положень ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органуё який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника підлягає задоволенню вимога про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. А так як на час звернення позивача до суду не було виконано рішення щодо його поновлення на роботі, то вважав вимоги позивача доведеними.

Враховуючи, що рішення суду не виконано саме з вини Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця», на яку покладено обов'язки щодо прийняття та звільнення керівника (директора) Державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України», то і виплата коштів у сумі визначеній позивачем підлягає до стягненню з зазначеного відповідача.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт вказував на те, що необхідність дотримання порядку примусового виконання рішення суду щодо поновлення на роботі позивача ґрунтується на тому, що відповідно до резолютивної частини рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року по справі № 757/ 15167/14 -ц, суд першої інстанції вирішив поновити ОСОБА_7 на посаді виконуючого обов'язки директора Державного підприємства „Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України". Проте суд першої інстанції був належним чином повідомленим, що 29 січня 2015 року було укладено контракт з ОСОБА_10 щодо зайняття посади директора Державного підприємства „Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України".

А тому, поновлення позивача на посаді виконуючого обв'язки директора зазначеного вище підприємства є неможливим на даний час у зв'язку з відсутністю даної посади, а посада директора підприємства уже закріплена за іншим.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Так як у відповідності до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 06.11.1992 року „ Про практику розгляду судами трудових спорів", а саме п. 34 рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Апелянтом у ході розгляду справи не було надано до суду доказів на підтвердження видачі наказу про поновлення працівника, а саме позивача.

Також положення ст.236 КЗпП України не містять застережень в частині того, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткової дії в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказує на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших доводів подана апеляційна скарга не містить.

З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги, що подана апеляційна скарга не містить у собі інших доводів щодо невідповідності висновків суду ніж зазначені вище, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» - Костенко Валерія Миколайовича відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: