Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"27" листопада 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Мирошниченка Ю. М., при секретарі Ковальовій О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

25 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Вказував, що 10.08.2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено його автомобіль «FORD». Винуватцем ДТП є водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_2, відповідальність якого застрахована ПАТ «НАСК «Оранта», з якої позивач просить стягнути 12802,43 грн. страхового відшкодування, 9141, 29 грн. пені за затримкою його виплати та 900 грн., витрачених на правову допомогу. На відшкодування моральної шкоди, завданої стресом в результаті ДТП, позбавленням можливості реалізувати свої звичайні потреби щодо швидкого та комфортного пересування внаслідок пошкодження автомобіля, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 1000 грн.

Представник відповідача ПАТ НАСК «Оранта» надав пояснення на позовну заяву, в якій визнав заборгованість зі сплати страхового відшкодування в сумі 12802, 43 грн. Позовні вимоги в частині стягнення пені не визнав, посилаючись на те, що положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон 1961-IV) щодо сплати пені регулюють відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач не є суб'єктом цього договору.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився.

Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

Судом встановлено, що з 2007 року власником автомобіля «Форд» державний номерний знак НОМЕР_1 є позивач у цій справі ОСОБА_3

Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 серпня 2012 року винуватцем ДТП за участю автомобіля «Форд» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 визнано водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПАТ «НАСК «Оранта».

26 вересня 2012 року ОСОБА_1 подав до ПАТ «НАСК «Оранта» заяву встановленого зразка про виплату страхового відшкодування шляхом перерахування коштів на банківський рахунок. В серпні 2015 року позивач направив заяву про прискорення виплати страхового відшкодування, на що отримав відповідь, згідно якої страховик зобов'язався здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі 12802,43 грн. найближчим часом.

У наданому до суду поясненні на позовну заяву ПАТ «НАСК «Оранта» визнало факт страхового випадку й суму страхового відшкодування, у зв'язку з чим ці обставини є достеменно встановленими як такі, що за правилами ч. 1 ст. 61 ЦПК України не вимагають доказування, у зв'язку з чим суд вважає, що вимога позивача про стягнення страхового відшкодування в розмірі 12802, 43 грн. є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір щодо сплати пені за прострочення виплати страхового відшкодування, суд виходить з наступного.

Згідно статті 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Суд вважає недоречним посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 26.09.2012 р. № 3-41гс12, оскільки висловлена в ній правова позиція стосується спору про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу між страховиками, на яких дійсно норми Закону № 1961-IV щодо сплати пені не поширюється.

Натомість відносини, що виникли між сторонами даного спору регулюються п. 36.5. ст. 36 Закону 1961-IV, згідно з яким за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відтак вимога позивача про стягнення пені є правомірною, однак відповідно до положень статті 266 та частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою, а отже пеня в даному випадку має нараховуватися починаючи з 25 серпня 2014 року за кожен день з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Так, з 25.08.2014 по 12.11.2014 року була встановлена облікова ставка на рівні 12,5%, з 13.11.2014 р. по 15.02.2015 р. - 14%, з 16.02.2015 р. 03.03.2015 р. - 19, 5%, з 04.03.2015 р. по 25.08.2015 р. - 30%, а тому розмір пені, яка підлягає стягненню у цій справі становить 5599.21 грн. (розмір страхового відшкодування х подвійну облікову ставку, що діяла в кожний з періодів х кількість днів прострочення : 100 = 5599.21 грн.).

Вирішуючи вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, згідно з якими особа має право на відшкодування моральної шкоди, що полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, та ч. 1 ст. 1167 ЦК України яка покладає обов'язок відшкодування такої шкоди на винну особу, якою в даній справі є ОСОБА_2

Зважаючи на те, що наявність душевних страждань у потерпілого внаслідок пошкодження його майна презюмується та виходячи з розуміння загальновизнаних людських цінностей, суд приймає пояснення позивача про перенесений під час ДТП стрес та вимушену відмову від звичного способу життя у зв'язку з позбавленням можливості швидкого та комфортного пересування, як переконливе свідчення заподіяння йому моральної шкоди.

Як указано у п. 9 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року N 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням наведеного суд вважає 1000 грн. достатньою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України до судових витрат відносяться судовий збір та інші витрати, пов'язані із розглядом справи, зокрема, витрати на правову допомогу. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду, позивач сплатив судовий збір за вимоги майнового характеру в розмірі 243, 60 грн., просив стягнути з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» на його користь 21943,72 грн. Суд прийшов до висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги в сумі 18879,73 грн. (розмір страхового відшкодування, який жодною із сторін не оспорюється та пеня). Таким чином, позовні вимоги задовольняються на 86% (18879, 73х100:21943,72=86), у зв'язку з чим з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивачі підлягають стягненню 209, 50 грн. судового збору.

Водночас не підлягає задоволенню вимога позивача про відшкодування витрат на правову допомогу з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI"Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст. 1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права.

Як роз'яснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В матеріалах даної справи докази про кількість годин, які затрачено для надання правової допомоги по справі відсутні, розрахунок складу і розміру цих витрат, договір про надання правової допомоги позивачем не надані, що унеможливлює висновок про обґрунтованість цих витрат.

З відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243, 60 грн., сплачений ним за вимогу про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Керуючись ст.ст. 23, 992, 979, 999, 1167 ЦК України, ст.ст. 61, 79, 84, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 12802 грн. 43 коп. та пеню за невиконання зобов'язань в розмірі 5599 грн. 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1000, 00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 209, 50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243, 60 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Іншими особами, які беруть участь у справі, на рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю. М. Мирошниченко