Справа № 442/3043/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"15" травня 2015 р.

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Дубеля Р.М.

при секретарі Півали І.М.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рихтицької сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 199,0 кв.м., житловою - 99,8 кв.м., гараж - сарай і літню кухню.

Позовні вимоги мотивуючи тим, що їй ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право власності на нерухома майно від 18 березня 2004 року, виданого виконавчим комітетом Рихтицької сільської ради Дрогобицького району, належить житловий будинок АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,1194 га, цільове призначення якої - обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1.

На час набуття права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, його загальна площа становила 156,5 кв.м., житлова площа - 57,3 кв.м. Будинок складався з чотирьох житлових кімнат, однієї кухні та підвалу.

Відповідно до ст.380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно зі ст.319 ЦК України та ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до Дозволу на виконання будівельних робіт №24/2001 від 24.04.2001р. виданого інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Дрогобицької райдержадміністрації, їй було дозволено разом з будівництвом індивідуального житлового будинку вести будівництво господарських будівель за проектом. Однак на цей момент у неї не було коштів на будівництво господарських будівель, тому все відклалося на майбутнє. З 2006 року вона розпочала будівництво літньої кухні: гаражу з сараєм, житлової прибудови і мансарди до житлового будинку, так як північну сторону будинку постійно забивав дощ, стіни будинку були сирі і холодні.

Таким чином, у 2012 році вона завершила будівництво житлової прибудови до будинку розміром 4,41 х 5,0 + (1,38 + 4,41 : 2) х 15, мансарди розміром 4,41 х 5,0 + (1,38 + 4,41 : 2) х 15, гаражу з сараєм розміром 9,94 х 4,55 та літньої кухні розміром 5,45 х 4,28. Після прибудови загальна площа житлового будинку становить 199,0 кв.м., житлова - 99,8 кв.м.

В ст. 375 ЦК України вказано, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Згідно висновку технічного обстеження житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 встановлено його відповідність Державним будівельним нормам, стандартам, вимогам пожежної і вибухобезпечної експлуатації.

Позивачка в попереднє судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримує позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник Рихтицької сільської ради, також, надіслав заяву про визнання позову.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст.376 ЦК України, а саме за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст.376 ЦК); за особою -власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК).

Описані правовідносини узагальнені Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», а саме пунктом 16 постанови роз'яснено, що позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволене судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК України, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Пунктом 14 вказаної постанови визначено, що на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією (частина третя статті 375 ЦК України). Вирішуючи справи такої категорії, суд має виходити з того, що надання земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно чи укладення договору суперфїцію може відбутися як до пред'явлення позову до суду, так і після цього.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК). Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, і визнання права.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на нерухоме майно.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 130, 174, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 328, 376 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 199,0 кв.м., житловою - 99,8 кв.м., гараж - сарай і літню кухню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк.

Суддя _______________