АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/4010/15 Головуючий 1 інстанції
Категорія: договір страхування Доповідач Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Класік Страхування життя» та ОСОБА_3 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 10 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Класік Страхування життя» про стягнення страхової виплати та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

02 грудня 2014 року позивач звернувсь до суду з позовом , в якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Класік Страхування життя» (далі ПрАТ«Страхова компанія «Класік Страхування життя») 132 249 грн. 60 коп. страхового відшкодування, моральну шкоду, розмір якої визначає у 50000,00 грн. та судові витрати у справі, пов»язані з наданням йому правової допомоги.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він працює в ПАТ «ОСОБА_4 Україна».

01.09.2012 року між ПАТ «ОСОБА_4 Україна » та ПрАТ «Страхова компанія «Дженералі страхування життя» було укладено договір добровільного страхування життя № 40000098 за програмою «Корпоративне страхування», предметом якого, є страхування життя працівників ПрАТ «ОСОБА_4 Україна».

Позивач зазначає, що в період дії даного договору йому була встановлена 11 група інвалідності за загальним захворюванням, проте відповідач відмовляється виплачувати страхове відшкодування, яке має складати 80 % від розміру заробітної плати, посилаючись на те, що інвалідність встановлена не постійна.

Крім того, позивач зазначав, що через відмову у виплаті страхового відшкодування, необхідності надання на вимогу страхової компанії значної кількості медичної документації, яка не є обов'язковою для вирішення питання про виплати коштів страховиком , внаслідок чого йому приходилось докладати значних фізичних зусиль, йому було заподіяно моральну шкоду.

19.01.2015 року представником відповідача подані до суду письмові заперечення проти вказаних позовних вимог позивача. Як на підставу заперечень представник відповідача, з посиланням на п. 15.4 Правил страхування, зазначає, що підстави для виплати позивачу страхового відшкодування відсутні, так як інвалідність останньому встановлена не постійна, а з датою чергового огляду. Свої заперечення щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, представник відповідача обґрунтовував відсутністю доказів завдання з вини відповідача такої шкоди, а також тим, що спірні правовідносини виникли з договору, яким не передбачений такий вид відповідальності сторін.

Справу розглянуто судом за відсутності відповідача.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 10 лютого 2015 року вказані позовні вимоги позивача задоволені частково. Суд стягнув з відповідача на користь позивача 132 249 грн. 60 коп. страхового відшкодування та на користь Державного бюджету України - 1322, 49 грн. судового збору. Суд відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди та стягненні витрат на правову допомогу.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2015 року заява представника відповідача про перегляд зазначеного заочного рішення була залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати вказане заочне рішення суду та ухвалити нове рішення , яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам , незастосування судом норм матеріального права, які підлягають застосуванню, порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції невірно тлумачить пункту 15.4. умов зазначеного договору страхування, яким передбачено відмову у здійсненні страхової виплати у випадку поки МСЕК не визначить інвалідність постійно, без зазначення строку повторного огляду, позивачу ж встановлено 11 групу інвалідності з 26.08.2014 року до 01 вересня 2016 року, тобто не постійно.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити зазначене заочне рішення суду, скасувавши його в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права , а саме ст. 23 ЦК України, а також необгрунтованої відмови судом в відшкодуванні відповідачем витрат на правову допомогу.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з»явився будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка представника відповідача ( а.с 154).

Про причини неявки в судове засідання суду апеляційної інстанції не повідомив.

За таких обставин на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача та стягуючи з відповідача на його користь страхове відшкодування в розмірі 131 249, 60 грн., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог позивача в цій частині. Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування йому відповідачем моральної (немайнової) шкоди суд виходив з того , що спірні правовідносини виникли між сторонами на підставі договору, а останнім не передбачено відповідальності сторін за спричинення моральної шкоди. Відмовляючи позивачу в задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходив з відсутності доказів понесення таких витрат позивачем .

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, ОСОБА_3 працює в ПАТ «ОСОБА_4 Україна».

01.09.2012 року вказане товариство уклало з ПрАТ «Страхова компанія «Дженералі страхування життя», яка перейменована в ПрАТ «Страхова компанія «Класік Страхування життя», договір добровільного страхування життя № 40000098 за програмою «Корпоративне страхування» строк дії якого встановлено сторонами до 31 серпня 2014 року( а.с.7-39).

Як свідчать умови вказаного договору, його предметом є страхування життя працівників ПрАТ «ОСОБА_4 Україна» і за його умовами страховими випадками визначені: смерть застрахованої особи внаслідок хвороби або нещасного випадку з будь-якої причини, яка настала протягом строку дії договору (п. 3.1.3.); стійка втрата працездатності застрахованої особи внаслідок хвороби або нещасного випадку (інвалідність 1, 2, 3 групи з будь-якої причини) протягом дії договору, встановлення застрахованій особі групи інвалідності протягом року з дати настання хвороби чи нещасного випадку, що сталися в період дії програми страхування і що стали їх прямим наслідком, визнається страховим випадком ( п. 3.1.3 договру). В такому випадку, зокрема в разі встановлення 2-ї групи інвалідності, здійснюється страхова виплата у розмірі 80 % страхової суми, від розміру заробітної плати застрахованої особи.

Згідно до п.3.3.5. додатку 2 договору страхування , а саме: Правил добровільного страхування життя, основними страховими ризиками можуть бути стійка втрата працездатності Застрахованої особи (інвалідність 1 ,11 та 111 групи) в результаті хвороби.

Згідно до п.15.3.4. в розділі порядку та умов здійснення страхових виплат зазначено, при стійкій втраті працездатності (інвалідність 1 або 2 групи надається нотаріально завірена медична довідка МСЕК про присвоєння групи інвалідності.

В пункті 15.4. умов договору встановлено, що відносно будь-якої заяви щодо інвалідності ,ніяких виплат не буде зроблено, поки інвалідність не буде встановлена постійною МСЄК, якщо інше не визначено в Договорі .

Як вбачається з наданої суду першої інстанції копії довідки серії 10 ААБ № 708304 до акту огляду МСЕК, ОСОБА_5 встановлена друга група інвалідності з 26.08.2014 року за загальним захворюванням строком до 01 вересня 2016 року ( а.с.41) , що також підтверджується наданою позивачем в суді апеляційної інстанції нотаріально посвідченою копією зазначеної довідки ( а.с.163).

Згідно до п. 27 Положення про порядок , умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 року № 1317, підставою для встановлення ІІ групи інвалідності є стійкі, виражені важкості функціональні порушення в організмі ,зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженні здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Таким чином, встановлення позивачу зазначеним висновком МСЕК ІІ групи інвалідності передбачає стійку втрату ним працездатності.

Оскільки ж в Договорі , а саме в пункті 3.1.3 його умов, встановлено страховим випадком, стійку втрату працездатності застрахованої особи внаслідок хвороби або нещасного випадку ( інвалідність 1, 2, 3 групи з будь-яких причин) протягом строку дії договору, то підстави для застосування до виниклих між сторонами правовідносин пункту 15.4 відсутні.

Згідно до наказу № 147 від 10.03.2014 року заробітна плата позивача складає 6 888,00 грн.( а.с.40).

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 132249, 60 грн., виходячи з такого розрахунку (6 888,00 грн. заробітної плати х24 міс. : 100% х 80%).

Доводи, викладені представником відповідача в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення в цій частині.

Судова колегія також погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для відшкодування відповідачем позивачу моральної (немайнової) шкоди, оскільки виниклі між сторонами правовідносини, пов»язані з виконанням зазначеного договору страхування , умовами якого не передбачено відповідальності відповідача за невиконання умов зазначеного договору.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі позивачем вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в цій частині.

Є також безпідставними доводи позивача в апеляційній скарзі щодо зміни рішення суду першої інстанції та стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу, виходячи з наступного.

Згідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як свідчать матеріали справи, під час розгляду справи судом першої інстанції позивач не надав суду доказів його витрат на правову допомогу при розгляді зазначеної справи, хоча як позивач так і його представник були присутні в судовому засіданні суду першої інстанції при розгляді зазначеної справи судом.

Згідно до вимогч.2 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були дослідженні з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Надавши до суду апеляційної інстанції розрахунок витрат на правову допомогу та квитанцію про сплату таких витрат в розмірі 8000,00 грн., позивач не надав суду апеляційної інстанції доказів поважності причин ненадання таких доказів до суду першої інстанції, а тому підстави, встановлені ч.2 ст. 303 ЦПК України для прийняття таких доказів судом апеляційної інстанції , відсутні.

Більш того, право суду апеляційної інстанції на зміну розподілу судових витрат передбачено в разі зміни рішення суду першої інстанції або ухваленні нового рішення ( ч.5 ст. 88 ЦПК України).

Оскільки ж підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні, то відсутні також і підстави для вирішення питання щодо зміни розподілу судових витрат у справі.

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Класік Страхування життя» та ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :