_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/6037/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

при секретарі Дідур Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюб та стягнення аліментів на дитину, суд, -

встановив:

29.10.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 24.06.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 998; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 2000 грн., щомісячно; після розірвання шлюбу просить залишити дошлюбне прізвище «Морозовська». При цьому, позивач посилається на те, що 24.06.2014 року між сторонами було укладено шлюб, від якого у сторін народився син ОСОБА_4. Сторони не проживають разом, спільне господарство не ведеться, збереження сімї неможливо та суперечить інтересам сторін. Син проживає разом з позивачем, оскільки відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина та ухиляється від своїх обовязків як батька, позивач змушена звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просить його задовольнити. При цьому пояснила, що сторони спільно не проживають з 14.07.2015 року, примирення між подружжям неможливе.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу. При цьому зазначив, що не згодний з вимогами про стягнення з нього аліментів, оскільки між сторонами існує домовленість, що дитина тиждень проживає у матері, а тиждень у батька, витрати відповідача на утримання сина щомісячно складають понад 2000 грн., тому ОСОБА_2 вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення аліментів.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 24.06.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /до шлюбу - Морозовська/ ОСОБА_5 уклали шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 998 /свідоцтво про шлюб серії І-ЖД № 231375/ /а.с. 9/.

08.07.2014 року народився ОСОБА_3, актовий запис № 7132, про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ЖД № 397474, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 6/.

Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо з 14.07.2015 року, спорів стосовно поділу спільного майна та місця проживання дитини на теперішній час немає.

Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та приймаючи до уваги визнання відповідачем вимог щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 в цій частині підлягає задоволенню.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 ст. 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов'язком батьків.

Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ході розгляду справи відповідач пояснював, що добровільно витрачає кошти у розмірі приблизно 2000 грн. на утримання сина, піклується про його стан здоров'я та бере участь у його вихованні, так як між сторонами існує домовленість щодо почергового проживання дитини із батьком та матір'ю. Вказана обставина не заперечувалася і позивачем. Однак, позивач наполягає на винесенні рішення стосовно стягнення аліментів, оскільки таким чином існуватиме гарантія подальшого належного утримання дитини батьком.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені обставини, та з урахуванням наданих відповідачем пояснень стосовно щомісячних витрат на утримання сина у розмірі близько 2000 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 у частині стягнення аліментів, підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. При цьому суд вважає, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 158, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 110, 112, 180, 182, 184 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 /до шлюбу - Морозовською/ ОСОБА_5, зареєстрований 24.06.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 998, які від шлюбу мають неповнолітнього сина, - розірвати.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 /до шлюбу - Морозовською/ ОСОБА_5, вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.

Позивачу після розірвання шлюбу залишити прізвище «Морозовська».

Відповідачу після розірвання шлюбу залишити прізвище «Кочетовський».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 /до шлюбу - Морозовської/ ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. /дві тисячі гривень/ щомісячно, починаючи з 29.10.2015 року та до досягнення сином повноліття, тобто до 08.07.2032 року

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. /чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок/.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення.

Суддя Васильків О. В.