Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Калини О.Б.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

у с т а н о в и в :

19.10.2015 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що з 29.09.2006 року позивачка перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка вказує, що не проживає з відповідачем однією сім'єю з лютого 2015 року і останній відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Також позивачка зазначає, що вона ніде не працює, ніякої допомоги на дитину не отримує, разом з тим щомісячно витрачає на дитину мінімум 3500,00 грн. не враховуючи витрат на медичне обслуговування. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що відповідач на даний час є працездатним, не є інвалідом і на його утриманні ніхто крім дитини не заходиться, саме тому він як і мати зобов'язаний утримувати малолітнього сина, а той факт, що відповідач на даний час не працює і тому не має можливості забезпечувати дитину, на думку позивача, не може бути враховано, адже це не пов'язано з якимись фізичними вадами, які перешкоджають бути працевлаштованим або вести підприємницьку діяльність. Позивачка зазначає, що відповідач на постійній основі не працює близько семи років, тобто має не регулярний дохід, що дозволяє визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачка вказує, що матеріальне становище дитини на даний час є досить низьким, оскільки позивачка зараз не працює, не зважаючи на вжиті заходи з пошуку роботи, але роботодавці не завжди навіть запрошують на співбесіду, адже вважають, що малолітня дитина буде заважити працівнику буди ефективним та дисциплінованим. Виходячи з того, що відповідач має можливість не працювати на постійній основі близько семи років, на думку позивачки, він живе за рахунок майна, грошових коштів та інших ресурсів, які отримані ним раніше. Зокрема, позивачка посилається на наявність у позивача права власності та права спільної сумісної власності на нерухоме майно (АДРЕСА_1 в м. Києві), а тому просить визначити розмір аліментів в сумі 2000,00 грн. щомісячно від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній та просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що з травня 2015 року він регулярно сплачує кошти на утримання дитини і сплатив за цей час приблизно 6000,00 грн. не враховуючи придбання продуктів, відвідування з дитиною атракціонів, придбання сину мобільного телефону та різні дрібниці. Кошти відповідач передавав своєму синові, а вже він віддавав їх позивачці. За твердженням відповідача, за останні сім місяців, тобто з дня початку окремого проживання подружжя, позивачка нічого не купляла синові і лише сам відповідач придбавав сину, наприклад, кросівки. Також відповідач зазначає, що в одній квартирі проживає позивачка з дитиною, а в іншій квартирі проживає сам відповідач зі своєю матір'ю, однак до сина відповідач приходить кожного дня та відводить його до школи. Відповідач зазначає, що у своїй позовній заяві позивачка наводить недостовірні дані, протягом всього літа відповідач купляв дитині фрукти та всі інші необхідні продукти. Відповідач на регулярній основі бачиться із сином, підтвердження чому є спільні фотографії. Також відповідач зазначає, що не міг передбачити виникнення такої ситуації, а тому не зберігав чеків про придбання товарів для дитини. Відповідач вказує, що зазначена позивачкою до стягнення сума аліментів є нереальною, адже він працює неофіційно та займається продажем мінеральної води і за таку роботу отримує 2500-3000 грн. Крім того, відповідач посилається на те, що на даний час по квартирі у якій живе позивачка виник борг, який треба сплатити. За твердженням відповідача, загалом за останні шість місяців ним було витрачено на потреби дитини близько 11000,00 грн., але це були заощадження, крім того в літку заробітна плата була вищою, а також займав кошти у знайомих.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 10).

Судом встановлено, що сторони у справі проживають окремо, дитина проживає разом з позивачкою.

Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За нормою ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно до повноліття дитини, однак суд вважає заявлений до стягнення розмір не обґрунтованим та приходить до висновку про необхідність його зменшення, з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, визнано та не заперечувалось сторонами, відповідач офіційно не працює. При цьому, відповідач визнав, що має неофіційний заробіток від здійснення торгівельної діяльності.

З 01.09.2015 року по 31.12.2015 року прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 1455,00 грн.

Отже, навіть за відсутності будь-якого доходу кожен з батьків не звільняється від обов'язку утримувати дитину витрачаючи на це не менше 727,50 грн. щомісячно кожен.

При цьому, наявність хоча б неофіційного доходу відповідача надає суду можливість дещо збільшити розмір мінімальної суми аліментів.

У відповідності до положень ст. 61 ЦПК України суд визнає загальновідомим факт знецінення останнім часом національної валюти - гривні та приходить до висновку, що на даний час законодавчо визначений прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років в розмірі 1455,00 грн. не спроможний навіть в мінімальному розмірі забезпечити потреби дитини, яка до того ж проживає у м. Києві де рівень споживчих цін порівняно з іншими регіонами є дещо більшим.

При винесенні рішення суд також враховує незадовільний матеріальний стан дитини, що викликаний відсутністю працевлаштування позивачки, наявність визнаного відповідачем неофіційного доходу, наявність у відповідача права власності на нерухоме майно, відсутність даних про незадовільний стан здоров'я відповідача, про наявність на утриманні відповідача інших дітей та про наявність інших стягнень, що проводяться за виконавчими листами.

Враховуючи рівність обов'язку батьків щодо матеріального забезпечення дитини, відсутність встановлених судом у відповідності до положень ст. 182 СК України обставин, які б вказували на необхідність зменшення частки батька у забезпеченні сина та з огляду на працездатний вік платника аліментів, суд вважає за необхідне визначити стягнення аліментів у сумі 1000,00 грн. щомісячно до повноліття дитини.

Крім того, суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 , 367 ЦПК України, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191, 192 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 коп. щомісячно, починаючи з 13.10.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення в частині стягнення суми платежу в межах одного місяця підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -