У х в а л а

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів, розірвання договору банківського рахунка, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди,

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», поданою уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадировим Владиславом Володимировичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 09 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, за яким під час розгляду справи збільшив позовні вимоги та остаточно просив розірвати договір банківського рахунка, укладений між ним та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), а також стягнути з останнього на його користь у відшкодування завданих йому збитків 45 189,52 доларів США, що за курсом НБУ станом на 23 жовтня 2014 року складає 583 204 грн 28 коп., пеню в розмірі 6 613 грн 61 коп., комісію за відправку Свіфт-переказу в розмірі 17 735 грн 49 коп., моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено в письмовій формі договір банківського рахунка, відповідно до умов якого банк відкрив позивачу поточний рахунок у доларах США.

Позивач зазначив, що подав до банку в межах залишку коштів на рахунку платіжне доручення про здійснення переказу коштів в сумі 45 189,52 доларів США з цього рахунку на інший рахунок, що відкритий в Сбербанку Росії на його ім'я, яке було прийнято відповідачем до виконання, проте в порушення умов договору переказ коштів банком здійснено не було, у зв'язку із чим просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Розірвано договір банківського рахунка від 11 вересня 2014 року № НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк».

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 у відшкодування завданих йому збитків 45 189,52 доларів США, що за курсом НБУ станом на 23 жовтня 2014 року складає 583 204 грн 28 коп., комісію за відправку Свіфт-переказу в розмірі 17 735 грн 49 коп., пеню в розмірі 6 613 грн 61 коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання про сплату судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 09 квітня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», поданій уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадировим В.В., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, виходили із того, що не виконавши доручення клієнта, банк порушив умови договору, тим самим позбавив позивача права вільно володіти та користуватися належними йому грошовими коштами, у зв'язку із чим підлягають стягненню з відповідача кошти, які знаходяться на рахунку та не повернуті позивачу, а також пеня та плата за переказ системою Свіфт.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» укладено в письмовій формі договір банківського рахунка № НОМЕР_1 (а. с. 4-5).

Відповідно до умов цього договору банк відкрив позивачу поточний рахунок № НОМЕР_1 у доларах США.

Згідно з п. 2.1 договору банківського рахунка банк взяв на себе зобов'язання приймати розрахункові документи клієнта протягом усього робочого дня та виконувати розрахункові документи в іноземній валюті - протягом двох робочих днів із моменту отримання такого документа у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України, нормативними актами Національного банку України, цим договором і тарифами, які є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 3.1.3 договору банк зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахункові та інші операції за рахунком відповідно до чинного законодавства України та умов цього договору.

18 вересня 2014 року позивач подав до банку платіжне доручення № 1 в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності, про здійснення переказу коштів в сумі 45 189,52 доларів США з цього рахунка на рахунок, відкритий в Сбербанку Росії на його ім'я (а. с. 7).

У цей же день позивач сплатив ПАТ «Дельта Банк» 17 735 грн 49 коп. комісії за відправку Свіфт-переказу, що підтверджується квитанцією від 18 вересня 2014 року № 76135132 (а. с. 53).

14 жовтня 2014 року позивач звернувся до ПАТ «Дельта Банк» з листом, в якому просив пояснити причини невиконання платіжного доручення, на який ПАТ «Дельта Банк» листом від 14 жовтня 2014 року повідомило, що це платіжне доручення перебуває у черзі, має статус пріоритетного та термінового до виконання (а. с. 7, 8).

Згідно з випискою по особовому рахунку від 21 жовтня 2014 року, виданою ПАТ «Дельта Банк», на рахунку № НОМЕР_2 знаходились кошти в розмірі 45 189,52 доларів США (а. с. 6).

Відповідно до довідки від 10 лютого 2015 року № 12102, виданої Тюменським відділенням № 29 ПАТ «Сбербанк Росії», іноземна валюта в розмірі 45 189,52 доларів США на рахунок, відкритий на ім'я позивача, не надходила (а. с. 61).

За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 5.4 договору сторони погодили, що у разі порушення банком термінів перерахування коштів за цим договором банк сплачує пеню з розрахунку облікової ставки НБУ, яка діяла в такий період, за кожний день прострочення, що не може перевищувати одного відсотка від простроченої суми.

Згідно із ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За змістом ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

За умовами п. 6.2 договору банківського рахунка договір може бути розірваний за заявою будь-якої зі сторін, а також в інших випадках та з підстав, передбачених договором та чинним законодавством України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 5 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання договору, стягнення збитків у розмірі 45 189,52 доларів США, комісії за відправку Свіфт-переказу та 6 613 грн 61 коп. пені, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що відповідач на вимогу позивача не здійснив переказ коштів на його рахунок до Сбербанку Росії, у зв'язку із чим допустив порушення умов договору банківського рахунка, обґрунтовано вважав, що у такому випадку підлягає стягненню пеня, розрахована на підставі п. 5.4 договору, а договір банківського рахунка підлягає розірванню із застосуванням правових наслідків розірвання договору.

Крім того, колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що постанова правління Національного банку України від 01 грудня 2014 року № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», на яку посилається в своїй апеляційній скарзі банк, не може братися до уваги, так як остання прийнята вже після звернення позивача з відповідним дорученням від 18 вересня 2014 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадировим Владиславом Володимировичем, відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

Г.В. Юровська