Провадження № 2/234/5658/15
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2015 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:головуючий суддя Пікалової Н.М, за участю секретаря Воропаєвій Ю.Ю., представника позивача ОСОБА_1, представника 3-ї особи органу опіки та піклування Краматорської міської ради ОСОБА_2В
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Краматорської міської ради про визначення місця проживання дитини,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Краматорської міської ради про визначення місця проживання дитини.
В позовній заяві позивачка зазначила, що з 29.08.1998 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 22 серпня 2013 року було розірвано рішенням Краматорського міського суду.
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Син проживає з відповідачем, а донька з позивачкою.
До теперішнього часу діти зареєстровані за місцем проживання відповідача.
З серпня 2014 року позивачка з донькою проживають фактично за адресою АДРЕСА_1. 3/4 части цієї квартири належать позивачці згідно з договором дарування від 06.06.2015 року . Вона звернулась до відповідача з проханням дати дозвіл на реєстрацію міста проживання доньки за місцем її фактичного перебування Відповідач на це не погодився На сьогоднішній день вона зможе зареєструвати доньку за місцем її проживання тільки на підставі рішення суду про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Просить визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 з матірю ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2.
В судовому засіданні представник позивачки підтримав позивні вимоги та просила їх задовольнити.
В судове засідання відповідач не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Заяв про розгляд справ за його відсутності не надходило.
В судовому засіданні представник органу опіки та піклування ОСОБА_2 не заперечувала проти задоволення цього позову, бо визначення міста проживання неповнолітньої дитини з матірю буде доцільним і відповідати інтересам дитини.
Керуючись правилами ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, що не з»явився, за матеріалами, які є в справі, направивши копію рішення відповідачу за місцем реєстрації.
Вислухавши пояснення та доводи представника позивачки, 3-ї особи, та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_6, яка народилась 10.04.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини 1-НО №201224.
Малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає разом з матірю за адресою м.Краматорськ, вул. ШкільнаБ.2, кв.5 , що підтверджується актом про проживання з серпня 2014 року позивачки та малолітньої ОСОБА_6 .
22 серпня 2013 року шлюб у було розірвано рішенням Краматорського міського суду.
Відповідач фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4. За цією ж адресою зареєстрована малолітня ОСОБА_6.
Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, положеннях Сімейного Кодексу України (далі - СК), роз'ясненнях, що містяться вПостанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».
Згідно Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.
Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно роз'яснень, що містяться в п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків.
Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Також, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно ст. 6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір'ю.
Однак, принцип ст. 6 Декларації, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.
У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування.
В судове засідання відповідач не надав заперечення проти позову і суд встановив, що ОСОБА_6 проживає з матірю за адресою АДРЕСА_3 тривалий час і можна вважати, що це місце її проживання визначено, але дитина не зареєстрована з матірю, бо відповідач по справі не надав відповідну заяву про згоду на зняття її з реєстрації. Саме рішення суду про визначення місця проживання малолітньою дитини дозволить позивачці зареєструвати доньку за місцем їх фактичного проживання.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, так як це відповідає інтересам дитини.
Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 169,174, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст.160, 161 СК України, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року , суд

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Краматорської міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити повністю.
Визначити місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, за адресою: АДРЕСА_4.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 243 ( двісті сорок три) гривні 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто Краматорським міським судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя:

Рішення винесено у нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Суддя: