АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКорчевного Г.В., Слободянюк С.В.
при секретаріБасюк Ю.В.

за участю: позивача ОСОБА_5,

представників позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7,

відповідача ОСОБА_8,

представника відповідача ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8, третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києва державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено./а.с. 111-114/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема не допитано жодного з заявлених нею свідків. Крім того, нею зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що на дітей чиниться тиск з боку відповідача, для встановлення вказаного вона наголошувала на проведенні психологічної експертизи, на що суд уваги не звернув та обмежився поясненнями шкільного психолога та характеристиками дітей. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

№ справи 756/12829/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6745 /2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Судом встановлено, що у ОСОБА_8 та ОСОБА_5 є дві спільні доньки - ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2

З 25.08.2014 р. малолітні діти проживають разом з батьком ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з вимог ст. 160 СК України про те, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За правилами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. З аналізу ст. 161 СК України вбачається, що спір про місце проживання неповнолітньої дитини суд може розглядати лише тоді, коли дитина тримається біля себе одним із батьків за допомогою фізичного чи психологічного насилля. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем всупереч вказаному положенню не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження утримування відповідачем біля себе дітей силоміць проти їх волі за допомогою фізичного чи психологічного насилля.

Доводи апеляційної скарги щодо чинення тиску з боку відповідача на дітей та формування у зв'язку з цим негативного сприйняття ними матері, колегія суддів не бере до уваги, оскільки як пояснив допитаний в судовому засіданні свідок з боку сторони позивача ОСОБА_13, що до того як сторони у справі почали проживати окремо, у дітей прихильність до матері вже була втрачена, вони її сторонились, свідок підтвердив, що у спілкуванні з позивачкою пропонував налагодити відносини з дочками, звернутись до психолога, можливо змінити графік роботи.

Доводи апеляційної скарги щодо не призначення у справі психологічної експертизи, колегія суддів також не бере до уваги, оскільки враховує на даному етапі інтереси дітей, оскільки це буде нести сильне психологічне навантаження. На даний момент діти перебувають у перехідному віці, позивач звернулась до органів опіки та піклування про визначення їй днів та годин для побачень з дітьми, тому спочатку позивач повинна налагодити відносини з дітьми а не піддавати їх психологічній експертизі.

Задля налагодження відносин матері з дітьми та домовленостей про участь у їх вихованні, сторонам, судом апеляційної інстанції надавався час, однак, за весь час перебування справи на розгляді сторони так і не зустрілись, до вирішення питання мирним шляхом не прийшли.

Стаття 160 СК України сформульована на засадах консенсусу: мати, батько, дитина мають шукати такого вирішення ситуації, яке б задовольнило усіх. До тих пір, поки хтось із них не погодиться на запропонований варіант, питання визначення місця проживання дитини залишається невизначеним.

Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина потребує любові та розуміння. Залишення малолітніх за фактичним місцем проживання з батьком, є проявом до них любові та розуміння, оскільки діти з серпня 2014 року вже звикли до проживання з батьком, в них склались певні сімейно-родинні стосунки, розірвання яких може зашкодити їх гармонійному та психологічно здоровому розвитку. Бажання дітей проживати та постійно перебувати поруч з батьком та бабусею, відповідає їх потребам та інтересам. Врахована і прихильність дітей один до одного.

Відповідно до пояснень сторін, на розгляді в органі опіки та піклування знаходиться заява ОСОБА_5 про встановлення графіку зустрічей та спілкування з доньками.

Відсутні докази того, що відповідач грубо поводиться з дітьми, прививає їм погані звички, не доглядає за ними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 березня 2015 року - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: