Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2015 р. Справа № 608/1617/15-ц

Номер провадження2/608/645/2015

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Квятковської Л. Й.

з участю секретаря Маришевої Г.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом квартирно- експлуатаційного відділу м.Тернопіль до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач квартирно-експлуатаційного відділ м. Тернопіль (далі КЕВ м. Тернополя) звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. В позовній заяві вказується, що в АДРЕСА_1 знаходиться гуртожиток, який належить Міністерству Оборони України та перебуває на балансі в КЕВ м. Тернопіль з 2009 року. Даний гуртожиток призначений для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей на період проходження ними військової служби у Чортківському гарнізоні. На даний час кімнату № НОМЕР_1 в гуртожитку займає ОСОБА_2 . Дане житлове приміщення було надане ОСОБА_2 для тимчасового проживання на час проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_2 в м. Чортків. 22 квітня 2004 poкy на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 за АДРЕСА_2 старшого прапорщика військової служби ОСОБА_2 , який проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 старшим техніком обслуги обслуговування аварійної ПрНК інженерно-авіаційної служби, було звільнено з військової служби у запас. 09 червня 2011 року в позові квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернопіль до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення їх з кімнати АДРЕСА_3 відмовити за безпідставністю позовних вимог. У зв`язку із зміною нумерації кімнат у гуртожитку станом на сьогодні за ОСОБА_2 закріплено кімнату №22. В січні 2014 року, 11 лютого 2015 року, в період з 05 травня 2015 року по 07 серпня 2015 року проведено перевірки факту постійного проживання відповідачів представниками КЕВ м. Тернопіль. При проведенні систематичних перевірок було встановлено, що мешканці кімнати АДРЕСА_4 постійно відсутні та зайнята ними кімната за призначенням не використовується, відповідач ОСОБА_2 у гуртожиток не з`являється, так як перебуває за кордоном. Враховуючи інформацію, надану мешканцями гуртожитку, що сім`я ОСОБА_4 у кімнаті №22 не проживає, має непогашену заборгованість за проживання в гуртожитку, ОСОБА_3 має інше житло, тому просять визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 Житлового кодексу України.

Представник позивача ОСОБА_5 позов підтримує, просить його задовольнити. Суду пояснила, що відповідач ОСОБА_2 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_2 , яку закінчив в 2004 році, після чого мав звільнити кімнату, надану йому в користування в гуртожитку для військовослужбовців. Наполягає на задоволенні позову, так як відповідачі наданим житлом не користуються більше шести місяців, договірних відносин з позивачем не бажають укладати, не сплачують за комунальні послуги, відповідач ОСОБА_2 перебуває за кордоном. Відповідачка має інше житло, де проживає.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник позовні вимоги не визнають, просять в їх задоволенні відмовити. В свої запереченнях на позовну заяву квартирно-експлуатаційного відділу від 11.08.2015 року про визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням, вказали, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу з 01.08.1987 року по 29.04.2004 року. Під час проходження служби у Чортківському гарнізоні, з 04.12.1996 року по 24.04.2004 року, ОСОБА_2 та членів його сім`ї було поселено у гуртожиток, адреса якого тепер АДРЕСА_5 . Наказом Міністра Оборони України №127 від 06.04.2004 року старшого лейтенанта ОСОБА_2 звільнено із військової служби у запас за п. 67, п. п. "В" (у зв`язку зі скороченням штатів) із вислугою 17 (сімнадцять) років. Іншим житловим приміщенням ОСОБА_2 не забезпечувався. ОСОБА_2 з 24 березня 1998 року по даний час зареєстрований за адресою АДРЕСА_6 (бувша медична частина військової частини), тому твердження позивача про наявність у ОСОБА_2 нерухомого майна: квартири і будинку не відповідає дійсності. Це підтверджується і витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.05 2015 року. Також зазначили, що не можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого житла особи, зазначені в ст. 125 ЖК України, а саме: інваліди І і II груп, інваліди І і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, особи, які пропрацювали у військовій частині на підставах трудового договору не менше, як десять років, особи, звільнені за скороченням чисельності чи штату працівників, пенсіонери по старості, одинокі особи з неповнолітніми дітьми, які проживають разом із ними, інші деякі категорії громадян. При цьому такими ж правами відповідно до ст. 64 ЖК України користуються і члени сім`ї квартиронаймача. В судовому засіданні суду пояснили, що 07 травня 2015 року на ім`я начальника КЕВ м. Тернополя направлено заяву про надання дозволу на укладення договору про надання комунальних послуг та проживання, яку задоволено, однак відповіді на заяву не отримали, комунальні послуги відповідачами сплачено, про що свідчить квитанції. Відносно актів перевірки проживання в гуртожитку , то вони складались в таку пору доби коли вона перебуває на роботі, так як працює. Крім того, ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, хворіє і змушена часто перебувати на лікуванні, в тому числі і поза межами області. ОСОБА_2 був звільнений в зв`язку зі скороченням штату, житлом не забезпечений при звільненні, тому в позові просять відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачку, її представника, дослідивши докази по справі, приходить до висновку про безпідставність позову з огляду на наступне.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).

Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. Тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов`язки за договором найму жилого приміщення. Якщо в жилому приміщенні не залишились проживати члени сім`ї наймача, він зобов`язаний забезпечити належне утримання приміщення.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Позивач КЕВ м. Тернополя є балансоутримувачем будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 , яке належить Міністерству оборони України, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_3 від 14.05.2009 року.

Відповідач ОСОБА_2 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_2 на посаді старшого техніка обслуги обслуговування авіаційного ПрНК інженерно-авіаційної служби авіаційної ескадрильї і наказом командира військової частини № 76 від 22 квітня 2004 року його звільнено з військової служби у запас в зв`язку з скороченням штату.

Під час проходження військової служби сім`ї відповідача була надана кімната в гуртожитку по АДРЕСА_1 . На даний час кімнату № 22 (нумерація кімнат змінилася) займає ОСОБА_2 , про що вказує позивач в своїй позовній заяві.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2011 року відмовлено в позові квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернопіль до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення їх з кімнати АДРЕСА_3 за безпідставністю позовних вимог.

14 вересня 2015 року відповідачами сплачені комунальні послуги за користування спірним житлом, що свідчить про користування житлом та про що долучена квитанція і зі слів представника позивача це було підставою для пред`явлення позову.

Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордоннгої служби України у відповіді від 28.10.2015 року повідомив про те, що перевіркою інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» відомостей про перетинання державного кордону України ОСОБА_2 не виявлено, чим спростовуються твердження позивача про те, що відповідач ОСОБА_2 перебуває за кордоном та кімнатою АДРЕСА_7 не користується.

ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, що стверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0177481 від 25.10.2013 року та довідкою інституту ендокринології та обміну речовин ім. В.П. Комісаренка.

Враховуючи те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону, комунальні послуги відповідачами сплачено, про що свідчить долучена квитанція, ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, ОСОБА_2 був звільнений з військової служби, в зв`язку зі скороченням штату, сам позивач не заперечує проти «періодичної» появи у спірному житлі відповідачки, тому в позові слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 71-78 Житлового кодексу України, ст. ст. 10, 57, 60, 88, 212, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові квартирно - експлуатаційного відділу м. Тернопіль до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими. що втратили право користування жилим приміщенням відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги апеляційному суду Тернопільської області через Чортківський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л. Й. Квятковська