УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Гримич М.К., Умнової О.В.,Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6, що діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про виселення, за касаційною скаргою, поданою представником ОСОБА_6, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, - ОСОБА_10, на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, що діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про виселення ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги банк обґрунтував тим, що чинним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 червня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 вересня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - вказану вище квартиру. Відповідачі проживають у цій квартирі та в добровільному порядку відмовляються з неї виселятися чим порушують права позивача як іпотекодержателя.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року, позов задоволено.

Виселено ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6, що діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, - ОСОБА_10 просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог про виселення ОСОБА_7 із вказаної вище квартири та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В іншій частині оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не є предметом касаційного розгляду в даному випадку.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що з метою купівлі ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1 18 вересня 2007 року між останньою та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір, який забезпечено іпотекою у вигляді вказаної вище квартири, переданої ОСОБА_6 того ж дня в іпотеку банку.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 червня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2012 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 вересня 2007 року в розмірі 993 254 грн 05 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 39,90 кв. м. , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Виселено ОСОБА_6 із вказаної вище іпотечної квартири.

Доказів виконання зазначено рішення суду сторонами надано не було.

З довідки форми № 3 від 08 липня 2014 року вбачається, що у спірній квартирі крім ОСОБА_6 - як власника, зареєстровані також ОСОБА_8, ОСОБА_9 та неповнолітня ОСОБА_7, які були зареєстровані в квартирі після укладення іпотечного договору від 18 вересня 2007 року. Відповідачами не надано доказів на підтвердження їх реєстрації в спірній квартирі за згоди та дозволу іпотекодержателя.

29 вересня 2013 року позивач направив рекомендовані листи відповідачам з вимогами про виселення зі спірної квартири в добровільному порядку. Відповідачі отримали такі повідомлення 18 жовтня 2013 року однак добровільно вимоги банку не виконали.

Ухвалюючи у справі судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що позивач після ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки дотримався процедури, визначеної законом щодо направлення письмової вимоги про виселення з іпотечного майна, відповідачі в добровільному порядку такої вимоги не виконали, а тому, з урахуванням норм ст. 109 ЖК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку», існує необхідність задоволення позовної вимоги про їх виселення з квартири з огляду на її доведеність та обґрунтованість. Питання щодо розподілу судових витрат вирішено судами з урахуванням норм ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи те, що іпотечне житло було придбане за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, те, що неповнолітня ОСОБА_7 була зареєстрована в іпотечній квартирі після укладення іпотечного договору без згоди іпотекодержателя (житлові та майнові права ОСОБА_7 в даному випадку не порушено) і її мати ОСОБА_6 виселена із вказаного іпотечного нерухомого майна на підставі чинного рішення суду, доводи касаційної скарги про незаконність оспорюваних в касаційній інстанції судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог про виселення ОСОБА_7, 2002 року народження, із спірної квартири без надання іншого житлового приміщення, є безпідставними.

Такі правові висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 18 березня 2015 року при розгляді справи № 6-39цс15.

Наявні в матеріалах справи документи висновків районного та апеляційного судів про доведеність і обґрунтованість позову не спростовують, а тому, керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, - ОСОБА_10 відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:М.К. Гримич В.М. Колодійчук О.В. Умнова І.М. Фаловська