Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/2989/15-ц головуючий у 1 інстанції Антоненко М.В.
провадження № 22-ц /778/5998/15 суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства «Запорізький Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за авансовими звітами,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Запорізький Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за авансовими звітами.

В обґрунтування позову зазначивши, що 01.06.2007 р. її на підставі наказу №2 від 01.06.2007 р., було прийнято до філії «Бердянський райавтодор» Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - відповідача по справі на посаду головного бухгалтера.

31.12.2014 р. її було звільнено у зв'язку із скороченням штату (ч.1 ст. 40 КЗпП України) з посади головного бухгалтера філії «Бердянський райавтодор» на підставі наказу Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» №77-вк від 31.12.2014 року.

У зв'язку з тим, що на підприємстві склалося стабільно скрутне фінансове становище, позивачу неодноразово доводилося звертатися до відповідача з вимогою про виплату усіх належних їй коштів. Щоразу відмову виплати належних коштів, які мусили бути виплачені в день звільнення, відповідач обґрунтовував відсутністю грошових коштів на рахунках. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Розрахунок по заробітній платі з позивачем було проведено не в день звільнення, а лише 17 квітня 2015 року. А заборгованість по авансових внесках за договором про зворотню фінансову допомогу не погашена і до сьогодні.

У зв'язку з зазначеним та уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 39 000 грн., інфляційні витрати в розмірі 16 458,57 грн. та три відсотки річних в розмірі 825,89 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Запорізький Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 39 000 грн., інфляційні витрати в розмірі 16 458,57 грн. та три відсотки річних в розмірі 825,89 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішення суду третя особа ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матерів справи, що ОСОБА_3 у період з 01.06.2007 року по 31.12.2014 року працювала у філії «Бердянський райавтодор» Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України на посаді головного бухгалтера, звільнена з роботи згідно наказу №77-ВК від 31.12.2014 року за ч.1 ст.40 КЗпП України.

За бухгалтерською довідкою від 30.12.2014 року під час роботи ОСОБА_3 на підприємстві, на час її звільнення виникла заборгованість за авансовими звітами відповідно до Договору про зворотню фінансову допомогу на господарчі потреби № 01/01-12 від 01.01.2012 року, яка на 31.12.2014 року складає 42680,79 грн., (а.с.18)

14.05.2015 року ДП «Запорізький облавтодор» було частково погашено ОСОБА_3 вищевказану заборгованість безготівковим поповненням рахунку на суму 3 680,79 грн. за бухгалтерською довідкою від 02.09.2015 року сума заборгованості у ДП «Запорізький облавтодор» перед ОСОБА_3 за авансовими звітами залишилася в розмірі 39 000 грн.( а.с.186)

Оскільки відповідач заборгував позивачу гроші, то відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, суд крім суми боргу стягнув 3% річних , яка складає: за період - 31.12.2014- 14.05.2015, сума боргу (грн.) - 42680,79; кількість днів 134, розрахунок - 42680,79 * 3% / 365 * 1 = 3,51 42680,79 * 3% / 365 * 133 = 466,57. За період -14.05.2015 - 01.09.2015, сума боргу 39000,00, кількість днів 111, розрахунок 39000,00 * 3% / 365 * 111 = 355,81 гривень, а всього: 825,89 грн.

Крім того інфляційні втрати від несвоєчасного погашення заборгованості за авансовими внесками складає за період заборгованості 31.12.2014- 14.05.2015 р., сума боргу 42680,79 , індекс інфляції за період 1,371. Розрахунок: 42680,79 * 1,371 -42680,79 = 15834,57 гривень. За період заборгованості 14.05.2015 -01.09.2015 р., сума боргу - 39000,00; індекс інфляції -1,016. Розрахунок 39000,00 * 1,016-39000,00 = 624,00 гривень, а всього інфляційні втрати становлять 16458,57 грн.

За доводами апеляційної скарги третьої особи ОСОБА_2 філією ДП Запорізький Облавтодор ліквідаційний баланс не подавався, на кінець перевірки акт прийому передачі майна, розрахунків на баланс філії для перевірки не подавався, а кредиторська заборгованість, яка присуджена позивачу виникла у філії перед ОСОБА_2 27000 гривень, майстром ОСОБА_4- 12000 гривень, ОСОБА_3 3680,79 гривень. 3680,79 гривень були виплачені позивачу, у звязку із чим ОСОБА_3 предявляючи такі вимоги має на меті незаконне привласнення державних коштів. Судом не встановлено факту укладання договору про поворотню фінансову допомогу з позивачкою, вона не надала письмових належних та допустимих доказів на підтвердження внесення коштів підприємству.

З доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 не можна погодитися виходячи із наступного.

Особа, що подала апеляційну скаргу не наводить доказів проте, що присуджені ОСОБА_3 39 000 гривень боргу за Договором про зворотну фінансову допомогу на господарчі потреби № 01/01-12 від 01.01.2012 року стосується виплачених ОСОБА_2 27 000 гривень, які він отримав від підприємства як повернення зворотньої фінансової допомоги при звільнені.

Висновок про наявність заборгованості ДП Запорізький Облавтодор перед ОСОБА_3 по авансових звітах за висновком суду підтверджується балансом (звітом про фінансовий стан) Філії Бердянський Райавтодор ДП Запорізький Облавтодор станом на 01.01.2015 року, де є підпис третьої особи ОСОБА_2 (а.с.132-139).

Доводи ОСОБА_2 проте, що він його не підписував не приймаються колегією судів, оскільки його підпис під звітом є, копія завірена юрисконсультом підприємства, який за довіреністю має право завіряти документи, а клопотання про проведення експертизи щодо ідентифікації підпису ОСОБА_2, ані в апеляційній скарзі. Ані під час розгляду апеляційній інстанції не заявлялося .

За актом приймання передачі документів від 31.12.2014 року у філії Бердянський Райавтодор ДП Запорізький Облавтодор перед ОСОБА_3 існує заборгованість 42 680,79 гривень (а.с. 162) , де також є підпис третьої особи ОСОБА_2 (а.с.162)., наявність якого не спростована третьою особою, та не спростована відповідачем.

За відомостями по рахунках 6851, 3721 де також є підпис третьої особи ОСОБА_2 (а.с.163,164).,наявність якого не спростована третьою особою ОСОБА_2, та не спростована відповідачем кінцева кредиторська заборгованість перед ОСОБА_3 на суми 17292,53 гривень та 25 388.26 гривень.

За бухгалтерською довідкою від 12.12.2014 року та від 02.09.2015 року № 9/1112, заборгованість філії Бердянський Райавтодор ДП Запорізький Облавтодор перед ОСОБА_3 по авансовим звітам з урахуванням часткового погашення 14.05.2015 року у розмірі 3680,79 гривень, станом на 02.09.2015 року складає 39000,00 грн (а.с.77 79, 186 );

За актом Бердянської обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області від 21.01.2015 р. № 003/08-22-22-03-06/26249760 перевіркою фінансових документів встановлено отримання зворотної фінансової допомоги на господарчі потреби за договором № 01/01-12 від 01.01.2012 року від фізичної особи ОСОБА_3 на суму загальну суму 42680,79 грн., яка не повернута позикодавцю (а.с.80-111)

Частиною 1 ст. 57, ч. 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За положеннями статей 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За статтями 60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, досліджуючи надані позивачем письмові докази, які не спростовані третьою особою ОСОБА_2, та про наявність боргу за договором про зворотну фінансову допомогу перед ОСОБА_3 не оспорюється відповідачем, дійшов правильного про задоволення вимог позивача.

Відповідно до пп.14.1.257 Податкового Кодексу поворотна фінансова допомога це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів, інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обовязковою для повернення.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Позичальник, як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи апеляційної скарги щодо не встановлення судом наявності договору про зворотну фінансову допомогу спростовуються перевіркою фінансових документів Бердянської обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області від 21.01.2015 р. № 003/08-22-22-03-06/26249760, за якими було встановлено отримання зворотної фінансової допомоги на господарчі потреби за договором № 01/01-12 від 01.01.2012 року від фізичної особи ОСОБА_3 на суму загальну суму 42680,79 грн., яка не повернута позикодавцю (а.с.80-111), та наявність такого договору та боргу перед ОСОБА_3 підтверджується

бухгалтерською довідкою від 02.09.2015 року № 9/1112, яка з урахуванням часткового погашення 14.05.2015 року у розмірі 3680,79 гривень, станом на 02.09.2015 року складає 39000,00 грн (а.с.77 79, 186 )

Висновки суду відповідають обставинам справи і набутим доказам, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія судів не вбачає підстав для скасування правильного по суті судового рішення суду та відмови у задоволені позову як проте вимагає третя особа ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді