АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4575/15 Справа № 200/637/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевцова Т. В. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про вселення та зобов'язання не чинити перешкод в користуванні житлом,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом та просив постановити рішення, яким вселити його до квартири АДРЕСА_2 та зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод в користуванні вказаною квартирою, зокрема житловою кімнатою площею 17,2 кв. м, яка має вихід на балкон, та зобов'язати відповідачів передати йому ключі від зазначеної житлової кімнати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, де мешкають ОСОБА_2 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_5, 2009 року народження, та ОСОБА_4

З грудня 2013 року він не в змозі користуватись своєю часткою квартири, оскільки відповідачі замінили замки на дверях, отже перешкоджають йому в користуванні. За даним фактом він звертався до правоохоронних органів, проте йому рекомендовано звернення до суду. З приводу спірних правовідносин вже існує два рішення суду, одне - від 05 квітня 2013 року, яким визначено порядок користування квартирою між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, та від 18 жовтня 2013 року, яким вселено ОСОБА_6 до квартири та зобов'язано ОСОБА_2 передати їй ключі.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житлом - відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житлом задоволено.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні кімнатою площею 17,2 кв.м та балконом в квартирі АДРЕСА_2.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні кімнатою, площею 17,2 кв. м та балконом в квартирі АДРЕСА_2.

Зобов'язано ОСОБА_2 передати ключі від житлової кімнати площею 17,2 кв. м, яка має вихід на балкон, ОСОБА_3

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 13 серпня 1997 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності є власниками квартири загальною площею 66 кв.м. за адресою : АДРЕСА_2, яка була зареєстрована у КП ДМБТІ за № 323п-90 (а.с.7).

На підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2013 року було змінено порядок користування спірною квартирою з урахуванням того, що ОСОБА_8 помер, а ОСОБА_6 продовжує використовувати житлову площу, визначену на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2011 року, вирішено виділити в користування ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, кімнату, площею 11,2 кв.м, та лоджію, ОСОБА_6 - житлову кімнату, площею 10,5 кв.м, залишивши в загальному користуванні житлову кімнату, площею 17,2 кв.м, коридор, площею 9,9 кв.м, кухню, площею 8,1 кв.м., вбиральню, площею 1,1 кв.м, ванну кімнату, площею 2,9 кв.м, вбудовану шафу, площею 0,6 кв.м. та балкон (а.с.8-9).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2013 року ( ар. сп. 10-11) усунено ОСОБА_6 перешкоди в користуванні кімнатою площею 17, 2 кв.м та балконом в вище вказаній спірній квартирі. Зобов»язано ОСОБА_2 передати ключі від цієї кімнати позивачці та не перешкоджати їй в праві користування цими приміщеннями.

Згідно договору дарування від 05 грудня 2013 року, позивач набув у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_2. (а.с.4-5).

Право власності за позивачем зареєстровано в належний спосіб в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 05 грудня 2013 року, про що свідчить надана копія витягу №14049214.(а.с.6).

Листом від 31 грудня 2013 року Бабушкінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області повідомлено позивача про необхідність вирішення спору між ним та ОСОБА_2, ОСОБА_4 в судовому порядку (а.с.12).

Суд правильно посилався на положення ч. 1 ст. 319 ЦК України , згідно якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Окрім того в ч.1 1 ст. 383 ЦК України зазначено на те , що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, особа, яка є співвласником майна, яке перебуває у спільній частковій власності, наділена правом на захист права користування, володіння або розпорядження таким майном не залежно від розміру належної їй частки.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності; аналогічне положення міститься у ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним, та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, та дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Так , доводи про те , що судом першої інстанції не було зупинено провадження по справі до вирішення іншої справи на даний час являються не актуальними , оскільки як пояснила апелянт в судовому засіданні апеляційної інстанції справа за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування 1/2 частини спірної квартири недійсним вже розглянута , в задоволенні позовних вимог - відмовлено і рішення набрало законної сили.

Посилання на те , що відповідачами не чинилися перешкоди в користуванні спірною квартирою визнати обґрунтованими також не можна , оскільки як вбачається з копії Висновку за результатами розгляду матеріалів ЖЄО № 17533 ( ар. сп. 103-111) до Бабушкінського РВ ДМУ МВС України в Дніпропетровській області з заявами про вчинення кримінального правопорушення звертались як позивач по справі ( ар. сп. 105) , так і ОСОБА_2 , яка вважала, що дії осіб , які заявили про намір проживання в квартирі , оскільки їм подарована 1/2 частина її , являються протиправними , свідчать саме про перешкоджання власнику в реалізації його прав.

Пояснення апелянта в судовому засіданні про те , що власника - позивача по справі вона не бачила , а в справі приймають участь лише з його представники , визнати обґрунтованими також не можна , оскільки реалізовувати свої права у відповідності до положень ст. 38 ЦПК України особа може як особисто , так і через представників.

Решта доводів апеляційної скарги зводиться до не згоди з рішенням суду та висновками до яких він дійшов , хоча саме суду належить у відповідності до положень ст. 212 ЦПК України право оцінки доказів та обставин по справі .

Тому, колегія суддів вважає , що справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.307, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2014 року - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

· М.М. Романюк

·

·

·

·

·

·