АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/4964/15 Головуючий 1 інстанції - Григор»єв Б.П.
Справа № 641/2830/14-ц Доповідач - Кірсанова Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю., Гуцал Л.В.

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між нею та відповідачем 15 квітня 2011 року було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2отримав від неї 1 500,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 01 вересня 2011 року.

Крім того, 10 березня 2012 року позивачем та відповідачем було укладено ще один договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від неї 2 500,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 01 січня 2013 року.

Факт укладення договорів - передачі грошей та кінцевий термін повернення боргу було посвідчено власноручними розписками відповідача. По цей час борги не повернуто. Уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з Відповідача на її користь 51 808,152 гривень основного боргу за договорами позики від 15.04.2011 року та від 10.03.2012 року, 9 427,835 гривень процентів за користування позикою за цими договорами, 3 555,60 гривень - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання та 7 032,95 гривень сума інфляційного збільшення боргу, а всього 71 824,54 гривень та судові витрати.

Заочним рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за розписками від 15.04.2011 року та від 10.03.2012 року суму основного боргу у розмірі 51 808, 15 грн.; відсотки за користування грошовими коштами у сумі 9 427, 83 грн. ; три відсотки річних у сумі 3 555, 60грн.., а всього 64 791,58 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у розмірі 647 , 92 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням, ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду. Зазначає, що ОСОБА_2 дійсно 15.04.2011 року позичив у позивача ОСОБА_3 гроші в сумі 1500 доларів США, про що написав відповідну розписку. Проте вказаний борг повернув в зазначений у розписці строк, але розписку про повернення коштів не отримав. Тому не має доказів повернення боргу. Борг за розпискою від 10.03.2012 року не визнає. Зазначає, що не писав розписку від 10.03.2012 року та вперше побачив її копію, коли отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з відповідною позовною заявою та додатками до неї. Посилається на те, що оригінали розписок відсутні в матеріалах справи, а наявні копії навіть не завірені судом. Вважає, що з нього неправомірно стягнуті відсотки за користування позикою, оскільки безпосередньо у розписках нічого не зазначено про відсотки.

За заявою ОСОБА_2 ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 26.10.2015 року по справі призначена судово- почеркознавча експертиза, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 04.12.2015 року провадження у справі відновлено, так як справа повернута з експертизи з висновками експерта.

Згідно висновку вказваної експертизи від 24.11.2015 року рукописні буквені, цифрові записи та підпис в розписці від 10.03.2012 року виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою ( а. с. 138).

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

З матеріалів справи вбачається, що 15 квітня 2011 року позивачка надала відповідачу в позику грошові кошти в розмірі 1 500,00 доларів США, про що останній написав розписку, в якій підтверджував факт отримання ним грошових коштів.

Повернути борг Відповідач зобов'язувався до 01 вересня 2011 року, про що зазначено в тексті розписки від 15.04.2011 року. Але в зазначений строк відповідач кошти не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал розписки.

Посилання відповідача, що він повернув вказаний борг в сумі 1500 дол. США безпідставні, так як він не надав доказів щодо цього.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками .

Згідно ч.І ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім того, ч.І ст.1049 ЦК України, передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Розпискою про отримання грошових коштів від 15.04.2011 року встановлений строк повернення грошових коштів, який не залежить від пред'явлення вимоги Позивачем. Строк виконання зобов'язань на момент пред'явлення позову настав за розпискою від 15 квітня 2011 року -01 вересня 2011 року. Предметом позики за розписками у справі є іноземна валюта.

Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 3 ст. 533 ЦК України встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже, застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день з'явлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України).

Офіційний курс гривні до іноземної валюти встановлений Національним банком України 15 жовтня 2014 року (дата подання заяви про збільшення позовних вимог) становив 1 295,20 гривень за 100 доларів США.

В зв»язку з наведеним ОСОБА_2 зобов»язаний сплатити на користь ОСОБА_3 відповідно до розписки від 15.04.2011 року борг в сумі 1500 дол. США, що в національній валюті України станом на 15.10.2014 року складає 19428,05 грн.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок нарахування процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом встановлено, що за договорами позики від 15.04.2011 року та від 10.03.2012 року проценти не встановлювались.

Доводи відповідача, що розписками не передбачено повернення коштів з процентами безпідставні та суперечать вимогам ч.1 ст. 1048 ЦК України, якою передбачено, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України.

Тому вимоги позивачки про стягнення відсотків на рівні облікової ставки НБУ є обгрунтованими.

Таким чином, за договором позики від 15.04.2011 року з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти на рівні облікової ставки НБУ за користування позикою в сумі 4 766,87 грн. за період з 02.09.2011 року по 15.10.2014 року.

Згідно зі статтею 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, якщо ним несвоєчасно повернуто суму позики.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом а друга статті 625 ЦК України).

В зв»язку з наведеним суд першої інстанції правильно зазначив, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором від 15.04.2011 року в сумі 1 820,38 грн.

Що стосується стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, слід врахувати, що індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються у національній валюті, тому зазначена норма ЦК може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов'язання у гривні.

За пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів. Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день пред»явлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції враховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що позовні вимоги Позивача в частині стягнення суми інфляційного збільшення боргу не підлягають задоволенню.

Посилання позивача, що вона надала ОСОБА_2 10 березня 2012 року в борг кошти в розмірі 2500 дол. США безпідставні.

ОСОБА_2 пояснив, що вказані кошти в розмірі 2500 дол. США він не отримував від ОСОБА_3, розписку про отримання вказаного боргу писав не він та просив про призначення почеркознавчої експертизи щодо цієї розписки.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 26.10.2015 року по справі призначена судово- почеркознавча експертиза.

Згідно висновку вказаної експертизи від 24.11.2015 року рукописні буквені, цифрові записи та підпис в розписці від 10.03.2012 року виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою ( а. с. 138).

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 2500 доларів США відповідно до розписки від 10.03.2012 року задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В зв»язку з наведеним слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 260,15 грн.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати сторін та і представників, пов'язаних з явкою до суду, витрати, пов'язані з викликом свідків спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, витрати, пов'язані з проведенням та оглядом доказів на місці їх знаходження та вчинення інших дії необхідних для розгляду спору, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

З листа ХНДІ судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса ( а. с. 133) вбачається, що ОСОБА_2 сплатив витрати за проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 8962 грн. 80 коп.

Тому вказані витрати пов»язані з проведенням цієї експертизи в сумі 8962 грн. 80 коп. слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Виходячи з наведеного колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що згідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його зміни в частині розміру стягнутої суми.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2014 року змінити в частині розміру стягнутої суми. .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за розпискою від 15.04.2011 року суму основного боргу у розмірі 19428,05 грн; відсотки за користування грошовими коштами у сумі 4766,87 грн.; три відсотки річних у сумі 1820,38 грн., а всього 26015,312 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 260,15 грн..

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати пов»язані з проведенням почеркознавчої експертизи в сумі 8962 грн. 80 коп.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: