У х в а л а

іменем україни

10 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В., Попович О.В., Cтупак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 06 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27 червня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Промінвестбанк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 24/22-07, за умовами якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти у розмірі 60 000 дол. США зі сплатою 12 % річних, з терміном повернення до 26 червня 2027 року.

03 липня 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 24/22-07 від 27 червня 2007 року між ЗАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 178/23-2007, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

17 грудня 2012 року ПАТ «Промінвестбанк» уклало з ТОВ «Кредитні ініціативи» договір про відступлення прав вимоги, за яким відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості за договорами, укладеними з ОСОБА_1

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 31 травня 2013 року становила 50 571,14 дол. США.

Враховуючи вказане, позивач просив у рахунок погашення зазначеного боргу звернути на свою користь стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін та ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 06 березня 2015 року, у задоволенні позову було відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що на момент ухвалення рішення набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким предмет іпотеки не може бути примусово відчужено, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 27 червня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Промінвестбанк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 24/22-07, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 60000 дол. США зі сплатою 12 %, річних з терміном повернення до 26 червня 2027 року.

03 липня 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 24/22-07 від 27 червня 2007 року між ЗАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 178/23-2007, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

17 грудня 2012 року ПАТ «Промінвестбанк» уклало з ТОВ «Кредитні ініціативи» договір про відступлення прав вимоги, за яким відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості за договорами, укладеними з ОСОБА_1

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 31 травня 2013 року становила 50 571,14 дол. США.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 07 червня 2014 року протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Таким чином, оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду Україні № 57-цс15 та № 58-цс15 від 27 травня 2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди вищевказаних вимог діючого законодавства не врахували.

Ураховуючи, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від

06 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Попович

О.В. Cтупак