Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1116/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л.І.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

09.06.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді - Суровицької Л.В.,

суддів - Кіселика С.А., Суржика М.М.,

при секретарі - Крисановій Ю.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кіровоградської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Кіровоградської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначала, що вона з 1 вересня 2005 року працювала на посаді юрисконсульта в обласному комітеті профспілки працівників освіти і науки України. Крім того на громадських засадах обіймала посаду заступника голови первинної профспілкової організації обкому профспілки працівників освіти і науки України.

Розпорядженням голови обкому профспілки № 1 від 19 лютого 2015 року її було звільнено з 20 лютого 2015 року за скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає вказане звільнення незаконним, оскільки у розпорядженні № 9 від 18 листопада 2014 року про попередження про розірвання трудового договору у зв'язку з скороченням штату, не було зазначено конкретну дату вивільнення, у даному розпорядженні не вказано конкретний пункт статі 40 та статті 49 КЗпП України, тобто підставу для звільнення та вимогу про видачу працівникові, який звільняється, довідки про заробітну плату. При прийнятті рішення про скорочення посади юрисконсульта голова обкому діяла на власний розсуд, ігноруючи правовстановлюючі документи вищестоящої профспілки, норми КЗпП України, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а саме п.65 Статуту профспілки, п.2.6.10 Положення про Кіровоградську обласну організацію Профспілки працівників освіти і науки України. При прийнятті рішення голова обкому профспілки вийшла за межі своїх повноважень, оскільки прийняла рішення про скорочення одноосібно без згоди колегіального органу - президії обкому профспілки. При здійсненні процедури скорочення не було запропоновано іншу роботу на тому ж підприємстві, не враховано переважне право на залишення на роботі, оскільки в її сім'ї немає інших працівників із самостійним заробітком, хоча на утриманні перебуває 3 члени родини - син, невістка та дворічний онук. Крім того, оскільки вона є членом виборного профспілкового органу і її звільнення допускається лише за наявності попередньої згоди виборного органу, а також вищестоящого виборного органу.

Також при звільненні їй було безпідставно зменшено розмір матеріальної допомоги на оздоровлення, внаслідок чого не доплачено 3172 грн.30 коп.

Просила суд поновити її на посаді юрисконсульта обкому профспілки працівників освіти і науки України, стягнути з відповідача на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та 3 172 грн.30 коп. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення (а.с.1-6).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.93-98).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення її позову (а.с.104-108).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, а представники відповідача заперечили проти них.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 01 вересня 2005 року працювала на посаді юрисконсульта в обласному комітеті профспілки працівників освіти і науки України. На громадських засадах обіймала посаду заступника голови первинної профспілкової організації обкому профспілки працівників освіти і науки України.

На підставі доповідної записки головного бухгалтера обкому профспілки, зав.оргвідділом обкому профспілки та пропозиції комісії з питань фінансового забезпечення статутної діяльності від 24.10.2014 року, президією Кіровоградського обласного комітету профспілки працівників освіти і науки від 31.20.2014 року № П-58-4 прийнято рішення про скорочення посади юрисконсульта ОСОБА_2 та про її попередження про можливе вивільнення згідно чинного законодавства.

Також затверджено штатний розпис з 21 січня 2015 року, в якому посада юрисконсульта обкому профспілки відсутня (а.с.51,52).

19 листопада 2014 року ОСОБА_2 попереджено про можливе скорочення (а.с.15).

Розпорядженням голови обкому профспілки від 19.01.2015 року № 1 звільнено ОСОБА_2 з посади юрисконсульта обкому профспілки працівників освіти і науки України на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників, з 20 січня 2015 року (а.с.14). Передбачено виплатити їй вихідну допомогу згідно ст.44 КЗпП України не менше середнього місячного заробітку.

З вказаним розпорядженням ОСОБА_2 ознайомлена під розпис 19 січня 2015 року.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Як свідчать матеріали справи, дійсно в обкомі профспілки працівників освіти і науки України мало місце скорочення штату працівників, скорочено з 21 січня 2015 року посаду юрисконсульта, яку обіймала позивач.

Вакантні посади, які могли б бути запропоновані позивачу, були відсутні (а.с.52).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

Проте, з такими висновками суду колегія суддів погодитись не може, оскільки до цих висновків суд прийшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 була членом профкому первинної профспілкової організації обкому, крім того, згідно витягу з протоколу засідання профкому від 28 грудня 2009 року, вона була виборним членом профкому, виконувала обов'язки заступника голови профкому, що підтверджується протоколом засідання профспілкового комітету від 21 листопада 2014 року № 38, підписаним головою профкому (а.с.17).

Частиною 1 ст. 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пп. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і пп. 2 і З ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до частини другої ст. 43 вищезазначеного Кодексу, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, зобов'язаний розглянути обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) про розірвання трудового договору з працівником у п'ятнадцятиденний строк з моменту його надходження.

Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, на якого воно було внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою cт. 42 Кодексу законів про працю України. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Про прийняте рішення виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий комітет) повідомляє роботодавця у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору з працівником.

Рішення профспілкового комітету про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з працівником повинно бути обгрунтованим. Роботодавець має право розірвати трудовий договір з працівником не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Однак, ст. 252 КЗпП України встановлені додаткові, крім передбачених ст. 43 цього Кодексу, гарантії при звільненні з ініціативи роботодавця для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів.

Згідно ч. 3 ст. 252 КЗпП України, ст. 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). При цьому, для отримання згоди на звільнення від вищого виборного органу профспілки (райкому/обкому), роботодавець має надати останньому обгрунтоване подання разом з копією відповідного рішення виборного органу первинної профспілкової організації з цього питання.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків, передбачених статтями 43, 43-1 КЗпП України, допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, що є дотриманням гарантій, передбачених статтею 252 КЗпП України та статтею 41 "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Вказана правова позиція, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, зазначена у постановах Верховного Суду України від 06 лютого 2011 року у справі № 6-79цс11 та від 21 березня 2012 року у справі № 6-4цс12.

Матеріалами справи підтверджується, що 18 листопада 2014 року голова обкому профспілки працівників освіти і науки України, яка відповідно до Статуту профспілки уповноважена приймати та звільняти з роботи працівників обкому, звернулась з поданням до голови профкому первинної профспілкової організації обкому профспілки про надання згоди на звільнення позивача у зв'язку із скороченням штату працівників (а.с.16).

Вказане подання роботодавця було розглянуто на засіданні профспілкового комітету 21 листопада 2014 року в присутності ОСОБА_2 та надано згоду на її звільнення, про що було повідомлено голову обкому в той же день (а.с.17,18).

Аналогічно, із дотриманням всіх строків роботодавець зобов'язаний отримати згоду на звільнення працівника - члена профкому у вищестоящого органу профспілки.

Вищестоящим виборним органом цієї професійної спілки є президія Кіровоградського обкому профспілки працівників освіти і науки України.

Після отримання згоди профкому первинної профспілкової організації, в період строку, протягом якого могло бути вирішено питання про звільнення ОСОБА_2, а саме до 21 грудня 2014 року , подання посадової особи, яка наділена правом прийняття та звільнення з роботи до президії обкому не подавалось та президією обкому не розглядалось.

Відповідно до заяви від 29 грудня 2014 року, з 01 січня 2015 року по 19 січня 2015 року ОСОБА_2 перебувала у відпустці.

31 грудня 2014 року відбулось засідання профкому первинної профспілкової організації в присутності двох членів профспілки та за відсутності ОСОБА_2, на якому прийнято рішення про підтвердження постанови профкому від 21 листопада 2014 року щодо згоди на скорочення посади юрисконсульта та надання згоди на звільнення юрисконсульта ОСОБА_2 (а.с.58).

Як свідчить зміст протоколу від 31 грудня 2014 року № 42, вказане засідання профкому відбулось за ініціативою голови профкому первинної профспілкової організації, тобто з ініціативи самого профспілкового органу, а не роботодавця.

Відповідно до витягу з протоколу засідання президії обкому від 31 грудня 2014 року, розглянуто подання голови обкому та підтримано рішення профспілкового комітету первинної профспілкової організації від 31 грудня 2014 року про підтвердження згоди на звільнення ОСОБА_2, яке було надано 21 листопада 2014 року. Тобто, 31 грудня 2014 року президією було підтримано згоду профкому на звільнення, яка вже втратила юридичне значення.

Вказані обставини свідчать, що роботодавцем не дотримано передбачений ч.3 ст.252 КЗпП України та ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" порядок звільнення ОСОБА_2 в частині гарантій, що надаються працівникам, які входять до складу виборних колегіальних органів профспілкових організацій і не звільненим від основної роботи.

За таких обставин доводи позивача про незаконне звільнення є обґрунтованими та доведеними.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову на вказане увагу не звернув, не застосував до спірних правовідносин ст.252 КЗпП України, ст.41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", які їх регулюють та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи.

Порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, відповідно до ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Звільнення ОСОБА_2 є незаконним, тому вона підлягає поновленню на посаді юрисконсульта Кіровоградської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України з дня її звільнення, з 20 січня 2015 року.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік (ч.1,ч.2 ст.235 КЗпП).

Відповідачем до суду надано довідку від 12 лютого 2015 року, згідно якої розмір середньоденного заробітку позивачки складає 202 грн.65 коп.

Проте, вказаний розмір середньоденного заробітку не може бути використано для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки відповідачем його визначено згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат на випадок безробіття (а.с.19).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 32 постанови № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачітрудовоїкнижки або розрахунку він визначається за загальнимиправилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 ( 100-95-п ) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня1995 року N 348).

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року із наступними змінами, середній заробіток за час вимушеного прогулу обчислюється з середньомісячної заробітної плати за останні два календарні місяця роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 вказаного вище Порядку визначено, що нарахування виплат проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Згідно довідки Кіровоградської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України заробітна плата позивачки у листопаді- грудні 2014 року була відповідно 5 981,29 грн. та 5 593,45 грн.. Отже, середньоденний заробіток позивачки становить 269,18 грн. (11 574, 74 грн.: 43 робочі дні у листопаді -грудні 2014 року).

Час вимушеного прогулу позивачки складає 97 робочих днів (з 20.01.2015 року по 09.06.2015 року). Тому за час вимушеного прогулу з відповідача на її користь підлягає стягненню 26 110 грн.46 коп. (269,18 грн. х 97 робочих днів) середнього заробітку, який обраховано без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

Відповідно до ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до Закону України «Про відпустки» матеріальна допомога на оздоровлення виплачується один раз на рік.

Сторонами не заперечується, що матеріальна допомога за 2014 рік позивачу була виплачена повністю.

На підставі заяви позивача від 29 грудня 2014 року, їй було надано відпустку на період з 01 січня 2015 року по 19 січня 2015 року. Матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 2 750 грн. позивачу було виплачено у січні 2015 року.

За умовами колективного договору між адміністрацією і профорганізацією обкому профспілки працівників освіти і науки України на 2009-2011 роки, розмір матеріальної допомоги на оздоровлення залежить від фінансових можливостей та передбачався у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Постановою профспілкових зборів первинної профспілкової організації обкому від 31 грудня 2014 року дію Колективного договору подовжено до 2016 року та встановлено розмір матеріальної допомоги на оздоровлення з 01 січня 2015 року з розрахунку посадового окладу (а.с.84).

За таких обставин, оскільки позивачу матеріальна допомога нараховувалась та виплачувалась у січні 2015 року, то розмір матеріальної допомоги визначено у відповідності до змін, внесених у Колдоговір і виплачено у повному обсязі.

Позов про стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення задоволенню не підлягає, як безпідставний та необґрунтований.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 261 грн.10 коп..

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст.307, ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 березня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Кіровоградської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України задовольнити частково.

Визнати звільнення ОСОБА_2 незаконним.

Поновити ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта Кіровоградської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України з дня її звільнення, з 20 січня 2015 року.

Стягнути з Кіровоградської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 26 110 грн. 46 коп, (двадцять шість тисяч сто десять гривень сорок шість копійок), яка обрахована без утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Кіровоградської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України в дохід держави судовий збір в сумі 261 грн. 10 коп. (двісті шістдесят одна гривня десять копійок).

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць підлягає негайному виконанню.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: