Справа № 486/75/15-ц
Провадження № 2/486/181/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Савіна О.І.

при секретарі - Жила Н.М., Архіповій К.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про виселення з квартири,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про виселення з квартири.

Свої вимоги мотивує тим, що він та відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1, однак відповідачі не сплачують житлово-комунальні послуги, завдаючи йому значних матеріальних збитків. ОСОБА_1 створює для нього умови нестерпні для проживання у даній квартирі, тобто вчиняє сварки, до ранку не вимикає телевізор, заважаючи йому повноцінно відпочивати, обливає його окропом, разом з відповідачем ОСОБА_4 погрожують йому вбивством, бажають довести його до психіатричного зриву. Він не може приготувати їжу, оскільки ОСОБА_1 погрожує насипати в їжу отруту і ці погрози він сприймає як реальні. Проживання з відповідачами є нестерпним, вони принижують його перед сусідами та родичами. Щоб захиститись від їх нападів, йому неодноразово доводилось викликами міліцію.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги повністю та просив суд виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів на його користь витрати по оплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник, а також представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 позов не визнали та просили суд відмовити у задоволенні позову. Як пояснила в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 дії позивача направлені на виселення її та її сина - ОСОБА_4 із вищевказаної квартири. Від вирішення з відповідачами спору про спільне проживання в квартирі шляхом розміну квартири або розділу особових рахунків на квартиру позивач ухиляється. Скориставшись її відсутністю за місцем проживання у зв'язку з доглядом за хворою матір'ю, позивач вивіз з квартири практично все майно, залишивши її без елементарних засобів існування (ліжка, електроплити, холодильника). Після розірвання шлюбу вона оплачує ? частину всіх житлово-комунальних послуг шляхом внесення коштів самостійно на відповідні рахунки або шляхом передачі коштів позивачу для оплати ним даних послуг у її відсутність у м. Южноукраїнськ. В свою чергу позивач з липня 2014 року перестав сплачувати житлово-комунальні послуги у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість. ОСОБА_3 створює антисанітарію в квартирі, не пребирає кімнату, де мешкає, не провітрює її. Позивач вимагає від неї здійснення ремонту в квартирі за її рахунок, при цьому вивіз з квартири будівельні матеріали (шпарери, клей, кафель для ванної кімнати), які були придбані для ремонту. ОСОБА_3 постійно безпідставно викликає міліцію. Обвинувачення позивачем її та ОСОБА_4 у тому, що вони погрожують йому фізичною розправою є вигаданими. ОСОБА_4 не спілкувався і не спілкується з позивачем, не підтримує з ним ніяких контактів.

Під час розгляду справи по суті встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який припинено 28 вересня 2013 року на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17.09.2013 р..

За час перебування у шлюбі сторони та син відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 придбали квартиру АДРЕСА_1 шляхом приватизації, ставши власниками 1/3 частки квартири кожен, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, видане 28.12.1995 р. Відділом приватизації житла ВО «Южно-Українська АЕС» (а. с. № 3).

Згідно копії договору дарування 1/3 частки квартири від 21.01.2015 р., посвідченого державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області Лобовою О.М., ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1, належну йому на праві власності 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (а. с. № 86, 87).

Після розірвання шлюбу сторони продовжують проживати у вищевказаній квартирі.

Особовий рахунок на дану квартиру оформлений на ОСОБА_3, договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 02.09.2011 р. також був укладений КП «ЖЕО» з позивачем (а. с. № 9-10).

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який фактично, як стверджує відповідач ОСОБА_1, в даному житловому приміщенні не проживає.

Вислухавши позивача, відповідача ОСОБА_1, її представника, представника відповідача ОСОБА_4, дослідивши докази, якими сторони обгрунтовують свої вимоги та заперечення, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають на підставі наступного.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 1, ч. 3 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

В ст. 47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Між тим, наведені позивачем доводи щодо підстав виселення відповідачів не знайшли свого підтвердження.

Надані позивачем копії документів (висновку за матеріалами перевірки від 22.11.2014 р., висновку по факту повідомлення гр. ОСОБА_3 від 26.11.2014 р., висновку за повідомленням оперативного чергового від 03.12.2014 р.) свідчать лише про виклик позивачем працівників міліції, але не підтверджують факт вчинення відповідачами порушень, на які вказує позивач.

Згідно копії акту опису майна від 23.07.2013р., складеного в присутності депутата Южноукраїнської міської ради Бендерського Я.С., дільничного інспектора Поліщук М.С., майстра ЖЕД-4 ОСОБА_7, квартира АДРЕСА_1 була оснащена меблями та побутовою технікою (а. с. № 39).

З наданих відповідачем ОСОБА_1 фотознімків вбачається, що в даний час в квартирі дійсно відсутні меблі та електроприлади, зокрема ліжка в кімнаті, де мешкає відповідач ОСОБА_1, холодильник та електроплита (а. с. № 41-44).

Копія заяви ОСОБА_1 від 12.11.2014 р. на ім'я начальника Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області та витяг з кримінального провадження № 0000773, внесеного до ЄРДР 13.11.2014 р., свідчать про звернення ОСОБА_1 до ОВС з приводу того, що її колишній чоловік ОСОБА_3 в період з 16.10.2014 р. по 12.12.2014 р. самовільно вивіз з належної їм квартири АДРЕСА_1 майно, що є їх спільною сумісною власністю (а. с. № 37, 38).

З копії витягу з кримінального провадження № 0000373, внесеного до ЄРДР 12.06.2013 р. слідує, що до ЧЧ Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області з ДЗ «СМСЧ № 2» надійшло повідомлення про те, що до закладу за наданням медичної допомоги звернулася ОСОБА_1 з діагнозом ушиби, садна, гематоми на тулубі та на правому передпліччі. За даним фактом також надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що 10.06.2013 р. близько 23-00 год. за місцем мешкання їй зазначені тілесні ушкодження на грунті неприязних відносин спричинив її чоловік ОСОБА_3 (а. с. № 45).

Твердження позивача про те, що відповідачі не сплачують житлово-комунальні послуги не можуть бути прийняті судом, оскільки згідно довідок, виданих КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» та ЖЕУ-4 КП «Житлово-експлуатаційне об'єднання", а також квитанцій та чеків, наданих відповідачем ОСОБА_1, остання регулярно здійснює оплату за житлово-комунальні послуги, заборгованості за дані послуги не має (а. с. № 48-60, 79, 80).

В свою чергу ОСОБА_3 має заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 327,27 гривень, про що свідчить довідка № 48 від 21.04.2015 р., видана ЖЕУ-4 КП «Житлово-експлуатаційне об'єднання" (а. с. № 78).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що доказів на підтвердження обставин щодо вчинення відповідачами правопорушень, які відповідно до статті 116 ЖК України могли б бути підставою для виселення останніх із житлового приміщення, позивачем суду не надано.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки відсутні підстави для виселення відповідачів, передбачені ЖК України.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 179, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про виселення з квартири, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О. І. Савін