Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/9044/15-ц Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Категорія 53 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального позашкільного навчального закладу „Житомирський обласний центр науково-технічної творчості учнівської молоді Житомирської обласної ради, третя особа - Житомирський міський центр зайнятості про визнання відмови у прийнятті на роботу неправомірною, зобов'язання укласти трудовий договір, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом. Зазначала, що звернулась в Житомирський міський центр зайнятості з метою працевлаштування за професією практичного психолога та 14.07.2015 року була зареєстрована як безробітна. 15.05.2015 року вона отримала направлення про працевлаштування на посаду практичного психолога у Комунальний позашкільний навчальний заклад Житомирський обласний центр науково-технічної творчості учнівської молоді згідно інформації про потребу у працівниках від 14.05.2015 року. Під час співбесіди з керівником роботодавця 15.05.2015 року вона пред'явила направлення, паспорт, трудову книжку, резюме, інші необхідні документи. Під час співбесіди їй було запропоновано надати публікації в періодичному виданні, що вона надала 18.05.2015 року разом з додатковими документами про себе. 21.05.2015 року їй було відмовлено у прийнятті на роботу у зв'язку з відсутністю додаткових навичок. Вважала відмову роботодавця у прийнятті на роботу неправомірною, оскільки у звіті форми 3-ПН відповідачем не було зазначено вимог щодо додаткових вмінь, знань та навичок працівника. Необґрунтована відмова у прийнятті на роботу породжує вимушений прогул, а отже і втрату заробітку. Крім того, через неправомірну відмову у працевлаштуванні вона невзмозі оплачувати лікування чоловіка, навчання сина, комунальні платежі, кредитні зобовязання. Під час співбесід вона пережила негативні емоції внаслідок негативного ставлення відповідача до неї як до особистості та до фахівця, його поведінка принизила її честь і гідність та шкодить моральному здоров'ю. Вона змушена була докладати багато зусиль для організації свого життя, тому їй завдано моральну шкоду. Посилаючись на вказані обставини просила визнати незаконною та необґрунтованою відмову у прийнятті її на роботу на посаду практичного психолога у Комунальний позашкільний навчальний заклад "Житомирський обласний центр науково-технічної творчості учнівської молоді" Житомирської обласної ради, зобов'язати відповідача укласти з нею трудовий договір про роботу на посаді практичного психолога з 15.05.2015 року, про що зробити відповідний запис в трудовій книжці, стягнути з відповідача на її користь заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 15.05.2015 року до моменту укладання трудового договору за рішенням суду, моральну шкоду в сумі 3654 грн. та судові витрати в сумі 321 грн. 35 коп., які пов'зані з поштовими, поліграфічними та транспортними послугами та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 18 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірною відмову у прийняті на роботу ОСОБА_1 на посаду практичного психолога у Комунальний позашкільний навчальний заклад "Житомирський обласний центр науково-технічної творчості учнівської молоді" Житомирської обласної ради. Стягнуто з Комунального позашкільного навчального закладу "Житомирський обласний центр науково-технічної творчості учнівської молоді" Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 500 грн. моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції та таке, що прийняте з порушенням норм процесуального права, просить частково скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст.22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 14.07.2014 року перебувала на обліку в міському центрі зайнятості як безробітна та одержувала допомогу по безробіттю з 21.07.2014 року по 15.07.2015 року.

14.05.2015 року Комунальний позашкільний навчальний заклад «Житомирський обласний центр науково-технічної творчості учнівської молоді» Житомирської обласної ради подав до Житомирського міського центру зайнятості інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН (для укомплектування вакансії практичного психолога).

Підставою для подання відповідної інформації став наказ №29-в від 13.05.2015 року про надання практичному психологу ОСОБА_2 відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами з 13.05.2015 року по 16.09.2015 року на підставі листка непрацездатності №961089 від 13.05.2015 року.

В інформації про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН, було зазначено, що завданнями та обов'язками працівника є робота з кадрами, психологічна робота з дітьми та працівниками, проведення анкетування та опитування; щодо характеру виконуваної роботи містяться одночасно відмітка постійна та підкреслення інше на час відпустки в зв'язку з вагітністю та пологами. Вимогами до кандидата є повна вища освіта з освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста та стажем роботи на посаді не менше 3-х років. Вимоги щодо додаткових вмінь, знань, навичок працівника у інформації відсутні.

15.05.2015 року Житомирський міський центр зайнятості видав ОСОБА_1 направлення на працевлаштування №0060002 на вільне робоче місце до Комунального позашкільного навчального закладу» Житомирський обласний центр науково-технічної творчості учнівської молоді» Житомирської обласної ради на посаду практичного психолога.

Відповідач 21.05.2015 року відмовив ОСОБА_1 у прийнятті на роботу у зв'язку із відсутністю додаткових навичок.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має повну вищу освіту за спеціальністю «Початкове навчання. Психологія» та здобула кваліфікацію вчителя початкових класів, практичного психолога у закладах освіти, проходила навчання на курсах підвищення кваліфікації практичних психологів, неодноразово брала участь у майстер-класах і семінарах, нагороджувалась грамотою Управління освіти Житомирської міської ради за сумлінну працю з підвищення психологічної культури педагогічних працівників м. Житомира; має публікацію у друкованому виданні «Психолог», позитивно характеризується.

Згідно атестаційних листів ОСОБА_1 відповідає займаній посаді практичного психолога та рішеннями атестаційної комісії Управління освіти Житомирської міської ради їй встановлено 15.04.2005 року кваліфікаційну категорію «Спеціаліст другої категорії», 23.04.2010 року кваліфікаційну категорію «Спеціаліст першої категорії». Стаж роботи за спеціальністю понад три роки підтверджується копією трудової книжки позивача.

Оскільки ОСОБА_1 як кандидат на посаду практичного психолога у закладі освіти відповідала вимогам чинного законодавства та вимогам, зазначеним у інформації про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН, для роботи на посаді практичного психолога в частині наявності повної вищої освіти, освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста та стажу роботи на посаді, відповідачем не надано доказів відмови ОСОБА_1 виконувати покладені посадовою інструкцією практичного психолога Комунального позашкільного навчального закладу "Житомирський обласний центр науково-технічної творчості учнівської молоді" Житомирської обласної ради обов'язки, вимог щодо додаткових вмінь, знань, навичок у поданій інформації відповідачем не було зазначено, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відмова відповідача у прийнятті на роботу саме з підстави відсутності додаткових навичок є необґрунтованою та неправомірною.

Розмір моральної шкоди визначено судом відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України та з урахуванням характеру та ступеню моральних страждань позивача і підстав для його зміни немає.

Згідно штатного розпису відповідача станом на 01.01.2015 року в штаті є одна посада практичного психолога.

Наказом №62-к від 17.09.2015 року практичному психологу ОСОБА_2 з 17.09.2015 року встановлено неповний робочий час із режимом роботи з понеділка по п'ятницю з 9-00 год. до 12-00 год.

Отже, постійної вакансії практичного психолога у відповідача не було та немає.

У частині першій статті 56 КЗпП України зазначено, що за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. На прохання вагітної жінки, жінки, яка має дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, в тому числі таку, що знаходиться під її опікуванням, або здійснює догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний встановлювати їй неповний робочий день або неповний робочий тиждень.

З врахуванням того, що ОСОБА_2 після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами не скористалась правом на відпустку по догляду за дитиною до 3-х річного віку, а приступила до виконання своїх обов'язків із встановленням їй неповного робочого часу, то суд першої інстанції правильно вважав, що відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача укласти трудовий договір з ОСОБА_1

Оскільки позовна вимога про стягнення середнього заробітку з 15.05.2015 року до моменту укладання трудового договору за рішенням суду є похідною, тому суд обгрунтовано відмовив у її задоволенні.

Питання про судові витрати вирішено згідно вимог ст.ст.10,60,88 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Доводи ОСОБА_1 про те, що відповідач умисно не надав ОСОБА_2 відпустку по догляду за дитиною до 3-річного віку з тією метою, щоб вакансія психолога в закладі формально була зайнята, ґрунтуються на припущеннях та спростовуються матеріалами справи.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді