Справа № 175/1147/15-ц
Провадження № 2/175/467/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 липня 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Ювілейне справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_1 про визнання безпідставною відмови нотаріуса у видачі дублікату правовстановлюючого документу та зобов»язання до вчинення дії ,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким визнати незаконною відмову приватного нотаруса Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії; зобовязати приватного нотаруса Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_1 видати ПАТ КБ «ПриватБанк» дублікат договору купівлі-продажу житлового будинку, за яким покупцем є ОСОБА_2 та посвідчений 20 листопада 2007 року приватним нотарусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпрорпетровської області від 23 липня 2010 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили 03 серпня 2010 року. За вищевказаним рішенням банку надано право продажу будинку № 33 по вул. Першотравнева в с. Маївка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, для задоволення вимог за кредитним договором № DNR0GK00000398 від 20 листопада 2007 року. Банк є іпотекодержателем зазначеного предмету іпотеки. Власником будинку є ОСОБА_2 Для продажу будинку банку необхідний правовстановлюючий документ, а саме: договір купівлі-продажу від 29.11.2007 року за реєстровим № 2452, за яким покупцем є ОСОБА_2, що посвідчений 29.11.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 Враховуючи, що банк не був стороною зазначеного договору купівлі-продажу, даний документ у нього відсутній, однак без наявності цього документу банк не може укласти договір купівлі-продажу, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» угоди про відчуження, що підлягають реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Банк звернувся до відповідача з заявою про видачу дублікату договору купівлі-продажу від 29.11.2007 року. Відповідач відмовив у вчиненні цієї нотаріальної дії, аргументувавши це тим, що банк не є особою, від імені або в інтересах якої, вчинялися названі вище нотаріальні дії та він не є стороною відповідного правочину. Банк не погоджується з відмовою відповідача видати дублікат правовстановлюючого документу, оскільки на сьогодні існує акт застосування законодавства, яким є судове рішення від 23 липня 2010 року, відповідно до якого банку надані усі права, що необхідні для продажу будинку, який перебуває в іпотеці. Якщо у банку немає правовстановлюючого документу на це майно з причини його втрати іпотекодавцем, то у банку виникає право на отримання дублікату такого документу. Це право випливає із резолютивної частини рішення суду від 23 липня 2010 року. Тому банк звернувся до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити посилаючись на обставини зазначені в позові.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2010 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNR0GK00000398 від 20 листопада 2007 року у розмірі 13072,68 доларів США, вирішено: звернути стягнення на будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район с. Маївка вул. Першотравнева, буд. 33, шляхом продажу вказаних предметів іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNR0GK00000398 від 20 листопада 2007 року) Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.6-7). На час розгляду справи судом рішення суду від 03 серпня 2010 року набрало законної сили.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Нотаріуси у встановленому порядку в межах своєї компетенції вирішують питання, що випливають з норм міжнародного права, а також укладених Україною міждержавних угод».

30 квітня 2014 року та повторно 20 червня 2014 року Банк звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_1 з заявами про видачу дублікату договору купівлі-продажу від 29 листопада 2007 року за реєстровим № 2452. Однак, приватний нотаріус, керуючись чинним законодавством, відмовив у видачі дублікату оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не є стороною договору купівлі-продажу від 29 листопада 2007 року, що підтверджується листом нотаріуса № 26/01-16 від 26 червня 2014 року (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи, банком заявлені позовні вимоги з приводу отримання дублікату договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_1, 20 листопада 2007 року за реєстровим № 2452, оскільки без наявності правовстановлюючого документу, Банк не може укласти договір купівлі-продажу, так як відповідно до положень ч. 1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» угоди про відчуження, що підлягають реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси видають дублікати нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса.

Згідно з договором купівлі-продажу від 20 листопада 2007 року за реєстровим № 2452, будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район с. Маївка вул. Першотравнева, буд. 33 є власністю ОСОБА_2 та на підставі договору іпотеки укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк» є предметом іпотеки в забезпечення зобов'язань ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № DNR0GK00000398 від 20 листопада 2007 року.

В заяві про видачу дубліката договору купівлі-продажу будинку банк послався на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2010 року у справі № 2-1495/10, яким звернуто стягнення на вказаний будинок та земельну ділянку, що є предметом іпотеки, шляхом їх продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_2, договору купівлі-продажу з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відмовляючи в задоволенні заяви банку, нотаріус в листі від 26 червня 2014 року вих. № 26/01-16 послався на відсутність підстав для видачі дубліката документа відповідно до ст. 53 Закону України «Про нотаріат» та відсутність у банка прав на отримання дубліката документа відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» (а.с.8).

Згідно ч. 1 ст. 53 Закону України «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні ч. 5 ст. 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа.

Як вбачається зі справи, банк звернувся з заявою про отримання дублікату договору купівлі-продажу будинку не у зв'язку з втратою або зіпсуванням цього документа, а з метою продажу цього будинку як предмета іпотеки на підставі рішення суду, а такі підстави надання дубліката документа Законом не передбачені.

За змістом ч. 5 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» дублікат втраченого документа видається нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Пунктом 1.1 глави 22 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа.

Як вбачається зі справи, банк не є особою, за дорученням якої або щодо якої вчинено нотаріальну дію, а саме: не є стороною посвідченого нотаріусом договору купівлі-продажу будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом.

Наведений в ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» перелік підстав для відмови у видачі дубліката документа стосується осіб, які мають право на отримання дубліката документа, тобто перелічених у першому реченні ч. 5 ст. 8 Закону України «Про нотаріат», та підстав для його отримання, тобто лише у разі втрати або зіпсування документа, як це передбачено ч. 1 ст. 53 Закону України «Про нотаріат».

Що ж стосується осіб, які у першому реченні ч. 5 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» не передбачені, то для них підставою для відмови у видачі дубліката документа слід вважати обмеження, передбачені ч. 5 ст. 8 та ч. 1 ст. 53 Закону України «Про нотаріат», про що зазначено в п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», яким встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії в інших випадках, передбачених цим Законом України «Про нотаріат».

Посилання позивача на ст. 38 Закону України «Про іпотеку», яка, на думку позивача, дозволяє йому отримувати усі документи, які необхідні для такого продажу (витяги з реєстру, технічний паспорт, дублікат правовстановлюючого документу тощо) не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2010 року вказаний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача ОСОБА_2 договору купівлі-продажу, будь яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням «ПриватБанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Окрім цього, доводи представника позивача з посиланням на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2010 року, яким банку надані повноваження на здійснення продажу будинку, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки нотаріус у тій справі участі не приймав, повноваження банку щодо отримання дублікату документа не були предметом спору і про надання банку таких повноважень судове рішення не було ухвалене. Таким чином, позивач у позові значно розширює повноваження банку порівняно із текстом рішенням суду.

Також, аналізуючи вказані норми закону, не можуть бути прийняті до уваги судом посилання позивача на пріоритет норм Закону «Про іпотеку» щодо норм Закону «Про нотаріат», оскільки до статті Закону «Про нотаріат», що регулюють правовідносини сторін спору, неодноразово вносились зміни вже після набрання чинності Закону «Про іпотеку», тому висновок про перевагу одних норм над іншими без конкретного аналізу цих норм є необґрунтованим.

Отже слід визнати, що нотаріус, відмовляючи банку у видачі дублікату договору, правильно керувався положеннями ч. 5 ст. 8 та ч. 1 ст. 53 Закону України «Про нотаріат», якими не передбачено видачу дубліката банку, який не є особою у нотаріальній дії, та з підстав, які не передбачені законом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду доказів на підтвердження своїх вимог та не послався на норму закону, якою передбачено зобов'язання нотаріуса надання особі, яка не є стороною правочину, правовстановлюючого документу, крім того, реєстрації права власності.

За таких обставин, суд доходить думки, що відповідач, відмовляючи у видачі дубліката договору купівлі-продажу, діяв у відповідності до Закону України «Про нотаріат» та в межах своїх повноважень, а тому позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання безпідставною відмови нотаріуса у видачі дублікату правовстановлюючого документу та зобов'язання вчинити нотаріальну дію задоволенню не підлягають. Крім того, суд вважає, що позивач не позбавлений можливості захистити свої права у інший спосіб, аніж був обраний.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У звязку з відмовою позивачу у задоволенні вимог, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача а підлягають покладенню на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ст. 7, 8, 34, 49, 53 Закону України «Про нотаріат», ст. 7, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 88, 130, 215, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_1 про визнання безпідставною відмови нотаріуса у видачі дублікату правовстановлюючого документу та зобов»язання до вчинення дії відмовити .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська Ж.М.