У Х В А Л А

25 листопада 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСТРЯНСЬКОГО В.І.,
суддів:БОБРОВОЇ І.О., ВІНГАЛЬ В.М.,
при секретарі:ЗІНЬКОВЕЦЬ О.О.,
за участю:ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5 і державного виконавця Пуся Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 жовтня 2015 року у справі за поданням старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції Пусь Євгенія Сергійовича про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов»язань,заінтересована особа - ОСОБА_7,

заінтересована особа - ОСОБА_7,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 жовтня 2015 року подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції Пусь Євгенія Сергійовича про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов"язань задоволено. Встановлено боржнику ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянинові України, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до повного погашення заборгованості при виконанні виконавчого листа №2/730/387/13 від 26.02.2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 боргу в сумі 14296 грн.36 коп. та іншими виконавчими документами про стягнення з ОСОБА_4 боргу на користь держави на загальну суму 8540 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 жовтня 2015 року про встановлення йому тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та в задоволенні подання відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала є незаконною. Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги та не розглянув його пояснення з приводу того, що апелянт виїжджав за межі України у пошуках роботи, в тому числі для виконання відповідних рішень про стягнення з нього коштів. Апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо доведеності державним виконавцем факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є помилковим та бездоказовим. Апелянт зазначає, що він через представника повідомляв суду, що оформлює пільги ліквідатора аварії на ЧАЕС. З цього приводу надав постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року, чим доводив, що після отримання відповідного посвідчення буде отримувати пенсію, але судом цей факт не було взято до уваги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5 і державного виконавця Пуся Є.С., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 377-1 ЦПК України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 31 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв"язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ч.1 ст.6 вказаного Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - ухилення громадянина України від виконання ним зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно з п.18 ч.3 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням.

Таким чином, в розумінні вказаних правових приписів, обов'язковою законною підставою для обмеження громадянина України у його праві виїзду за межі України може бути лише ухилення боржника від виконання ним своїх зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи).

Словосполучення „ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч.2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови „доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Задовольняючи подання суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджено, що боржник систематично здійснює виїзд за кордон різними транспортними засобами і тривалий час перебуває за кордоном, що потребує значних затрат. Проте, не зважаючи на відкрите виконавче провадження про стягнення боргу на користь ОСОБА_7, боржник сплатив на його користь мізерну суму, адже сплачує по 100 грн. на місяць, при цьому його поїздки за кордон і проживання там потребує значних затрат, що свідчить про умисне ухилення боржника від виконання рішення суду. Враховуючи доведення факту тривалого умисного ухилення боржника від виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості за наявності можливості у боржника погашення боргу, адже поїздки та тривале проживання за кордоном потребують вкладення грошових коштів, а тому ОСОБА_4 слід обмежити в праві виїзду за межі України.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд враховуючи наступне.

Апеляційним судом по справі встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/730/387/13, виданого Борзнянським районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди 14073 грн.80 коп. та судового збору в сумі 222 грн. 56 коп. та інших виконавчих документів про стягнення с ОСОБА_4 боргу на користь держави на загальну суму 8540 грн. (а.с.6,7).

23.03.2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції Пусь Є.С. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за цим виконавчим листом (а.с.7).

В матеріалах справи маються копії квитанції про сплату боржником на рахунок ВДВС Чернігівського РУЮ в Чернігівській області коштів (а.с.22-24).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань, а саме доказів направлення боржнику викликів про явку до відділу ДВС з метою добровільного погашення заборгованості, які були проігноровані боржником, та вжиття державним виконавцем інших заходів щодо виконання судового рішення.

Пояснення старшого державного виконавця про те, що рішення суду фактично не виконується, оскільки кошти в рахунок погашення боргу сплачуються в розмірах, що є недостатніми для повного виконання виконавчих документів; поїздки і проживання боржника за кордоном не підтверджують факт ухилення боржником від виконання своїх зобов»язань і не можуть бути підставою для обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_4, оскільки судове рішення не може грунтуватися на припущеннях.

Відтак, висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення подання не можна визнати законним, а тому відповідно до ч. 2 ст. 312 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ч. 1 п. 2, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 жовтня 2015 року - скасувати.

В задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції Пусь Євгенія Сергійовича про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов"язань - відмовити.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:Судді: