Провадження № 6/520/705/15
УХВАЛА

про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон

18.12.2015 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

при секретарі - Дідур Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі подання Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду божника ОСОБА_1 за межі України, суд, -

ВСТАНОВИВ :

16.12.2015 року Київський ВДВС ОМУЮ звернувся до суду із поданням, в якому просить тимчасово обмежити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобовязань за рішенням суду, покладених на нього виконавчим документом № 1512/16131/2012, виданим Київським районним судом м. Одеси 27.08.2013 року. При цьому заявник посилається на те, що боржником не виконане рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

До судового засідання представник Київського ВДВС ОМУЮ не з'явився, повідомлявся, у поданні представник відділу просить розглядати подання за відсутності представника Київського ВДВС ОМУЮ.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, на виконанні у Київському ВДВС ОМУЮ знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1512/16131/2012, виданого Київським районним судом м. Одеси 27.08.2013 року, про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 17 449,17 грн./а.с. 3/.

Постановою державного виконавця від 12.09.2013 року виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа відкрито /а.с. 6 зворот/.

В поданні державний виконавець посилається на ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Згідно з положеннями даної статті громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконанні зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до узагальнень, наданих Верховним судом України (Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року), в яких наголошується на тому, що ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 18 ч. 3 ст. 11Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, та на думку Верховного Суду України, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Таким чином, законодавством не передбачене обов'язкове обмеження в праві виїзду за межі України за наявності невиконаних зобов'язань, а встановлена лише така можливість при наявності відповідних підстав. Задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

На підтвердження заявлених вимог державним виконавцем надано копії довідки, що за боржником зареєстровано право власності на автомобіль марки Тойота Камрі, д/н НОМЕР_2 /а.с. 9/, інформаційну довідку з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 17.06.2014 року, з якої слідує, що боржнику належить квартира № 43 за адресою: м. Одеса, пр-т. ОСОБА_3, буд. 10-«А» /а.с. 7/, при цьому згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.12.2014 року інформація про право власності ОСОБА_1 відсутня /а.с. 12/, довідку ДПІ у Київському районі м. Одеси № НОМЕР_3 від 18.06.2014 року щодо відсутності інформації про джерела доходів боржника /а.с. 12 зворот/.

Крім того, 03.03.2014 року державним виконавцем складено акт, що за адресою: м. Одеса, пр-т. ОСОБА_3АДРЕСА_1, встановлено, що майна боржника, на яке можливо звернути стягнення на момент перевірки виявлено не було.

Матеріали справи містять також пояснення боржника ОСОБА_4 від 22.10.2013 року, адресовані начальнику Київського ВДВС ОМУЮ, в яких зазначено, що від сплати боргу боржник не відмовляється. Також повідомлено, про зареєстроване за боржником право власності на квартиру та автомобіль, а також вказано фактичне місце проживання /а.с. 8/

Так, з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем до подання не надано будь-яких доказів, що боржник ОСОБА_1 не виконує рішення суду у добровільному порядку та має намір ухилятися від його виконання у майбутньому.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, та з урахуванням положень узагальнень, наданих Верховним судом України (Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року), суд дійшов висновку, що подання державного виконавця задоволенню не підлягає, оскільки не доведене та не обґрунтоване.

Керуючись ст. ст. 209, 210, 377-1 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні подання Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки передбачені законодавством.

Суддя Васильків О. В.