АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя ОніщукаМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Троц В.О., Сливка А.В.

за участю:

представника позивача Лозянко О.О.,

представника відповідача Панчук А.О.,

представників третьої особи Сидоренко Д.О., Ткаченка Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги Міністерства інфраструктури України та голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амеліна АндріяМиколайовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року по цивільній справі позовом Первинної профспілкової організації державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Міністерства інфраструктури України, третя особа: голова державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амелін Андрій Миколайович про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Міністерства інфраструктури України (далі - відповідач), третя особа: голова державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амелін Андрій Миколайович (далі - третя особа), в якому просила визнати незаконною бездіяльність Міністерства інфраструктури України щодо невиконання вимоги від 03.02.2015 № 05 Первинної профспілкової організації державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про розірвання контракту з головою державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амеліним Андрієм Миколайовичем та зобов'язати Міністерство інфраструктури України розглянути вимогу від 03.02.2015 № 05 Первинної профспілкової організації державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про розірвання контракту з головою державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амеліним Андрієм Миколайовичем.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що 30.01.2015 відбулось засідання профкому Первинної профспілкової організації ДП «Адміністрація морських портів України», на якому прийнято рішення звернутися до Міністерства інфраструктури України з вимогою про розірвання контракту з головою державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ») - Амеліним Андрієм Миколайовичем, в порядку ст. 45 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у зв'язку з порушенням ним законодавства про працю, а саме ст.ст. 18, 252 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці», ст. 9 Закону України «Про колективні договори та угоди», а також ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Підставами для ініціювання розірвання контракту стали факти порушення Головою ДП «АМПУ» Амеліним А.М. законодавства про працю, невиконання зобов'язань, встановлених Колективним договором трудового колективу апарату управління ДП «АМПУ» (далі - Колективний договір), порушення Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Позивач направив в Міністерство інфраструктури України вимогу про розірвання контракту з головою ДП «АМПУ» Амеліним А.М. (вих. №5 від 03.02.2015).

Вказана вимога, була отримана Міністерством інфраструктури України 05.02.2015 вх. № 5111/0/7-15.

Статтею 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що профспілкові органи мають право вимагати розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації, якщо він порушує цей Закон, законодавство про працю, про колективні договори та угоди.

Вимога профспілкових органів про розірвання трудового договору (контракту) є обов'язковою для розгляду і виконання. У разі незгоди з нею керівник, стосовно якого прийнято рішення, або орган чи особа, від яких залежить звільнення керівника, можуть у двотижневий строк оскаржити рішення профспілкового органу до місцевого суду. У цьому разі виконання вимоги про розірвання трудового договору зупиняється до винесення судом рішення. Відповідно до ст. 45 КЗпП України на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Якщо власник або уповноважений ним орган, або керівник, стосовно якого пред'явлено вимогу про розірвання трудового договору, не згоден з цією вимогою, він може оскаржити рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) до суду у двотижневий строк з дня отримання рішення. У цьому разі виконання вимоги про розірвання трудового договору зупиняється до винесення судом рішення.

Отже, відповідач згідно вимог ст. 45 КЗпП України, протягом 14 днів з дня отримання рішення (тобто з 06.02.2015 по 19.02.2015) зобов'язаний розірвати контракт з головою ДП «АМПУ» Амеліним А.М., або оскаржити рішення виборного органу до суду. Відповідач, у встановлений законом двотижневий строк вимогу позивача не виконав, до суду не оскаржив рішення виборного органу Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ» на підставі якого було подано вимогу про розірвання контракту з головою ДП «АМПУ» АмелінимА.М.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 КЗпП України, у разі, коли рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) не виконано і не оскаржено у зазначений строк, виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) у цей же строк може оскаржити до суду діяльність або бездіяльність посадових осіб, органів, до компетенції яких належить розірвання трудового договору з керівником підприємства, установи, організації. У зв'язку з цим, позивач у межах строку, встановленого ч. 3 ст. 45 КЗпП України і звернувся до суду з позовом про визнання незаконною бездіяльності відповідача та зобов'язання відповідача вчинити дії.

В подальшому позивач доповнив свою заяву зазначивши, що після звернення позивача до суду від заступника Міністра - керівника апарату В.Омеляна надійшла відповідь на вимогу Профспілки про розірвання контракту з Амеліним А.М. Так у своєму листі відповідач зазначає, що позивач не укладав колективний договір, не є його стороною, а отже і не має право контролювати та звертатися з вимогою про розірвання контракту з керівником підприємства. Також відповідач зазначив, що в розумінні закону не є суб'єктом подання вимоги про розірвання контракту зважаючи на положення ст. 45 КЗпП України, п. 9 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та п. 9 ч. 1 ст. 247 КЗпП України. Проте редакція закону, зокрема, ст. 45 КЗпП України не має обмежень щодо звернення з вимогою про розірвання трудового договору лише тієї профспілки, яка підписала від імені трудового колективу колективний договір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2015 позов задоволено:

- визнано незаконною бездіяльність Міністерства інфраструктури України щодо невиконання вимоги від 03.02.2015 № 05 Первинної профспілкової організації державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про розірвання контракту з головою державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амеліним Андрієм Миколайовичем;

- зобов'язано Міністерство інфраструктури України розглянути вимогу від 03.02.2015 № 05 Первинної профспілкової організації державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про розірвання контракту з головою державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амеліним Андрієм Миколайовичем;

- стягнуто з Міністерства інфраструктури України на користь Первинної профспілкової організації державного підприємства «Адміністрація морських портів України» судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

В апеляційних скаргах відповідач та третя особа, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Вказують, що судом не з'ясовано дійсні обставини справи та не надано належну оцінку доказам, внаслідок чого суд дійшов незаконного висновку про наявність підстав для задоволення позову. Зокрема, судом не було з'ясовано чи є позивач стороною колективного договору, чи був створений об'єднаний представницький орган та чи може позивач здійснювати контроль за його виконанням.

В судовому засіданні представники відповідача та третьої особи підтримали апеляційні скарги з викладених в них підстав та просили їх задовольнити.

Представник позивача проти задоволення апеляційних скарг заперечував за їх безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене у відповідності з вимогами закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримавши вимогу Первинної профспілкової організації ДП «Адміністрація морських портів України» зобов'язаний був виконати вимоги ст. 45 КЗпП України або оскаржити рішення виборного органу до суду.

З вказаним висновком колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що на адресу Міністерства інфраструктури України було надіслано вимогу № 05 Первинної профспілкової організації державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про розірвання контракту з головою державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амеліним Андрієм Миколайовичем.

Зазначену вимогу подано в порядку ст. 45 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у зв'язку з порушенням Амеліним А.М. законодавства про працю, а саме ст.ст. 18, 252 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці», ст. 9 Закону України «Про колективні договори та угоди», а також ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

У відповідь на вимогу позивача уповноважена особа Міністерства Інфраструктури України листом № 1828/10/10-15 від 16.02.2015 повідомила про те, що Колективний договір трудового колективу апарату управління державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на 2013 -2014 роки схвалено на загальних зборах трудового колективу 23.09.2013. Договір укладений між Державним підприємством та первинною профспілковою організацією державного підприємства «Адміністрація морських портів України», яка представляє інтереси трудового колективу апарату цього Підприємства, в особі профспілкового представника ОСОБА_1

Також наголосив, що Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України» під головуванням ОСОБА_10 утворена 12.03.2014 та не є стороною колективного договору. Таким чином позивач у розумінні закону не є суб'єктом подання вимоги.

Колегія суддів погоджується з вказаними твердженнями, виходячи з наступного.

Колективний договір - це основний інструмент захисту забезпечення прав та інтересів працівників. Він укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавця.

Відповідно до ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Стаття 12 КЗпП України визначає сторін колективного договору, згідно якої колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинними профспілковими організаціями, які діють відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - представниками, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони.

Строки, порядок ведення переговорів, вирішення розбіжностей, що виникають під час їх ведення, порядок розробки, укладення та внесення змін і доповнень до колективного договору, відповідальність за його виконання, відповідно до ст. 14 КЗпП України, регулюються Законом України «Про колективні договори і угоди».

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, в тому числі і щодо нормування і оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.).

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про колективні договори і угоди» контроль за виконанням колективного договору, угоди проводиться безпосередньо сторонами, що їх уклали, чи уповноваженими ними представниками.

Згідно ст. 19 КЗпП України контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали у порядку, визначеному цим колективним договором.

Якщо власник або уповноважений ним орган (особа) порушив умови колективного договору, профспілки, що його уклали, мають право надсилати власнику або уповноваженому ним органу (особі) подання про усунення цих порушень, яке розглядається у тижневий строк. У разі відмови усунути порушення або недосягнення згоди у зазначений строк профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до суду.

Пункт 1.5 Колективного договору встановлює, що для контролю за виконанням договору, Сторони формують спільну робочу комісію згідно з Положенням (Додаток 10 Колективного договору).

Положення про спільну робочу комісію зі сторін Адміністрації і Профспілки апарату управління ДП «АМПУ» з питань здійснення контролю за виконанням умов та норм Колективного договору, що є Додатком 10 до Колективного договору встановлює, що спільну робочу комісію зі сторін Адміністрації і Профспілки апарату управління ДП «АМПУ» з питань здійснення контролю за виконанням умов та норм Колективного договору (далі - Спільна Комісія) створюється за погодженням сторін колективного договору.

12.03.2014 працівниками ДП «АМПУ» (11 працівників служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи) було створено Первинну профспілкову організацію ДП «АМПУ» (далі - ППО ДП «АМПУ»), головою якої було обрано - ОСОБА_10

ППО ДП «АМПУ» було легалізовано в установленому порядку, про що свідчать наказ Міністерства юстиції України від 07.04.2014 № 161/01-01-11 «Про легалізацію Первинної профспілкової організації державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Свідоцтво про реєстрацію профспілки, об'єднання профспілок від 07.04.2014 № 158-2014 П.С., Виписка серії АД № 164576 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 30.04.2014.

Позивач - ППО ДП «АМПУ» (Голова якої ОСОБА_10.) не укладала колективний договір з ДП «АМПУ», не є стороною Колективного договору і отже, не може здійснювати контроль за його виконанням.

Частиною 2 статті 37 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії» передбачено, що якщо на підприємстві, в установі або організації діє кілька первинних профспілкових організацій, представництво колективних інтересів працівників підприємства, установи або організації щодо укладання колективного договору здійснюється об'єднаним представницьким органом, який утворюється цими первинними профспілковими організаціями, за ініціативою будь-якої з них. У цьому випадку кожна профспілкова організація має визначитися щодо своїх конкретних зобов'язань за колективним договором та відповідальності за їх невиконання. Представницький орган утворюється на засадах пропорційного представництва. Первинна профспілкова організація, що відмовилася від участі в представницькому органі, позбавляється права представляти інтереси найманих працівників при підписанні колективного договору.

Отже, відповідно до вищенаведених норм законодавства та Колективного договору, у позивача відсутні жодні функції контролю за виконанням умов колективного договору. У зв'язку з цим, позивач не має повноважень звертатися до Міністерства інфраструктури України з вимогою про розірвання контракту з головою ДП «АМПУ» Амеліним А. М. з підстави порушення останнім Колективного договору.

Однак, в порушення вищевикладеного, судом першої інстанції не було з'ясовано чи був створений об'єднаний представницький орган та чим це підтверджено.

Стаття 21 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії» відносить до повноважень профспілок, їх об'єднань щодо захисту прав громадян на працю та здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю, право профспілок, їх об'єднання створювати служби правової допомоги та відповідні інспекції, комісії, з метою здійснення контролю за виконанням колективного договору. У зв'язку з чим і створюються відповідні комісії, які складають акт за наслідками перевірки. Такий акт є основним документом, який свідчить про результати роботи по виконанню колективного договору, угоди. Акт перевірки повинен відтворювати стан роботи по виконанню колективного договору.

Однак, судом першої інстанції не з'ясовано наявності такої комісії, якою б здійснилась перевірка виконання Колективного договору, натомість судом прийнято рішення щодо порушення умов Колективного договору виходячи лише з позиції ППО ДП «АМПУ» під головуванням ОСОБА_10 (зі складом 8 працівників), думка ПППО ДП «АМПУ», яку представляє профспілковий представник ОСОБА_11 (зі складом 150 працівників) до уваги не бралась та взагалі не з'ясовувалось.

Отже, враховуючи ті обставини, що на підприємстві діє дві профспілки, які не обрали об'єднаного представника, позивач не є стороною колективного договору, однак на його звернення відповідачем надана відповідь, яка узгоджується з вимогами законодавства, то у суду першої інстанції були відсутні належні правові підстави для висновку про незаконну бездіяльність відповідача та, як наслідок, зобов'язання останнього розглянути вимогу позивача.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Таким чином, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, позивачем не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а відтак рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Міністерства інфраструктури України та голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амеліна Андрія Миколайовича - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Первинної профспілкової організації державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Міністерства інфраструктури України, третя особа: голова державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амелін Андрій Миколайович про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А. Шебуєва