АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1548/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Зінченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

І М ЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Прохоровій В.С.

за участю: представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» - Шуліки Аліни Володимирівни на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись у травні 2014 року до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовував свої вимоги тим, що 04.04.2008 року між ним та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, згідно якого останньому був наданий кредит в сумі 99587,50 доларів США на строк до 29.02.2018 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 12 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між ЗАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 29 лютого 2008 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 44,90 кв.м.. А відтак, беручи до уваги тривалість невиконання ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором, позивач звертаючись до суду просив задовольнити заявлені позовні вимоги та звернути стягнення на предмет іпотеки ( квартиру) у рахунок погашення заборгованості шляхом укладання договору купівлі - продажу від імені відповідача будь - яким способом з іншою особою покупцем. З отриманням відповідного переліку документів необхідних для здійснення всіх передбачених нормативно - правовими актами дій необхідних для продажу предмету іпотеки.

Також позивачем ставилося питання щодо виселення відповідачів та інших зареєстрованих або проживаючих осіб із квартири яка є предметом іпотеки.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду представник позивача подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та постановлення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт, відповідач ОСОБА_6 та треті особи будучи належним чином повідомленими про розгляд справи у судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Представник відповідача ОСОБА_3 не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених вище осіб в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом при розгляді справи було встановлено, що 29 лютого 2008 року був укладений кредитний договір №КIP0GA0000000 між ЗАТ КБ «Приват Банк» ( правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк») та ОСОБА_7 За яким, останньому був наданий кредит в сумі 99587,50 доларів США на строк до 29.02.2018 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 12 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, ЗАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № КIP0GA0000000 від 29 лютого 2008 року, предметом якого була квартира АДРЕСА_1, загальною площею 44,90 кв.м..

Позичальник свої зобов'язання належним чином за договором не виконує, допустив заборгованість, яка станом на 18.04.2014 року становить 75944,27 доларів США і складається із залишку заборгованості за кредитом в сумі 64304,45 доларів США; відсотків за користування кредитом в сумі 5616,64 долари США; комісії в сумі 158,75 долари США; 2226,82 пені за несвоєчасність виконання зобов'язання та 3637,61 доларів США, штрафів.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, виходив з того, що 03.06.2014 року був прийнятий Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до п. 1.1 вказаного закону, протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

А, так як квартира, що є предметом іпотеки має житлову площу яка не перевищує параметри викладені в зазначеному вище Законі, є єдиним постійним місцем проживання майнового поручителя за договором споживчого кредиту наданого в іноземній валюті, суд вважав що в задоволенні позову слід відмовити з підстав дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» яким призупиняється примусове стягнення нерухомого майна яке виступало предметом іпотеки.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Завертаючись до суду апелянт зазначав, що суд першої інстанції не звернув уваги, що положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VII, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Оскільки вони регулюються вимогами ст.ст. 33,40 ЗУ «Про іпотеку», ст. 109 ЖК Української РСР. Дані положення вищевказаного закону не скасовують та не зупиняють дію законів, які встановлюють підстави звернення стягнення, а стосуються стадії примусового виконання судових рішень.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи. Так як зазначений вище закон має пріоритетне значення відносно дії інших законодавчих актів, за наявності підстав та умов до його застосування.

Матеріали справи, а також докази що надавалися представником майнового поручителя свідчать про наявність таких умов і підстав, а отже висновки суду є правомірними.

Слід також зазначити, що відмова у задоволенні заявлених вимог позивача з підстав застосування положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VII, не позбавляє іпотекодержателя права повторного звернення до суду з питань звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, апелянтом при подачі апеляційної скарги не було надано доказів на підтвердження доводів викладених у скарзі, хоча у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» - Шуліки АліниВолодимирівни відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: