У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Карпенко С.О.,Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_9 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 10 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про стягнення боргу. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 11 червня 2007 року між ним та відповідачем ОСОБА_8 був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, позивач, як первісний кредитор по договору, відступив, а відповідач ОСОБА_8, як новий кредитор по договору, набув право вимоги за договором позики від 20 січня 2006 року, укладеному між позивачем та ОСОБА_10 Згідно п. 2.1 вказаного договору відступлення права вимоги, порядок проведення розрахунків між позивачем та відповідачем ОСОБА_8 мав бути визначений додатковою угодою.

04 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_8 було підписано додаткову угоду до договору про відступлення права вимоги від 11 червня 2007 року, відповідно до умов якої за отримання вказаного вище права вимоги, ОСОБА_8 зобов'язувався не пізніше 25 грудня 2008 року сплатити позивачу 300 тис. доларів США в гривневому еквіваленті.

04 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_7 укладено договір поруки. Відповідно до п. 2 вказаного договору у разі невиконання боржником його обов'язків за договором про відступлення права вимоги від 11 липня 2007 року та додаткової угоди до нього від 04 вересня 2007 року, відповідач ОСОБА_7 несе солідарну відповідальність перед позивачем за зобов'язаннями відповідача ОСОБА_8

У встановлений додатковою угодою від 04 вересня 2007 року термін відповідач ОСОБА_8 не сплатив борг позивачеві, а тому останній просив суд стягнути солідарно з відповідачів за договором про відступлення права вимоги на свою користь борг в сумі 300 тис. доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 2 402 040 грн та судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 вересня 2010 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 01 листопада 2010 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь позивача борг в сумі 2 402 040 грн. В частині позовних вимог про стягнення боргу з ОСОБА_7 судом відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2011 року вищевказані судові рішення скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 10 квітня 2015 року залишено без змін рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2014 року, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь позивача борг в сумі 2 402 040 грн. В частині позовних вимог про стягнення боргу з ОСОБА_7 судом відмовлено на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_9 просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами установлено, що 11 червня 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ОСОБА_6 як первісний кредитор за договором відступив, а ОСОБА_8 як новий кредитор набув право вимоги за договором позики від 20 січня 2006 року, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_10

04 вересня 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 укладено додаткову угоду про відступлення права вимоги, за умовами якої на виконання п. 2.1 укладеного між сторонами договору про відступлення права вимоги від 11 червня 2007 року сторони домовились, що за отримання від первісного кредитора права вимоги за основним договором, новий кредитор сплачує первісному кредитору 300 тис. доларів США. Сплата суми грошових коштів, визначеної у п. 1 даної угоди, здійснюється новим кредитором у гривнях, відповідно до курсу гривні до долару США на день оплати боргу, строк якого визначений у п. 3 цієї угоди. Сплата суми грошових коштів, визначеної у п. 1 даної угоди, здійснюється новим кредитором не пізніше 25 грудня 2008 року.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За приписами статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, вірно визначившись з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів, дійшов вірного висновку, що між сторонами склались правовідносини, які виникли на підставі договору про відступлення права вимоги, передбачених ст. 512 ЦК України, здійснюється на договірній та оплатній основі. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що це відповідає волі сторін, висловленій при укладенні договору про відступлення права вимоги та додаткової угоди до нього.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір про відступлення права вимоги від 11 червня 2007 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 і додаткова угода до цього договору від 04 вересня 2007 року відповідають вимогам закону.

Судами попередніх інстанцій вірно встановлено відповідно до встановлених обставин, що додаткова угода від 04 вересня 2007 року до договору про відступлення права вимоги від 11 червня 2007 року укладена саме відповідачем ОСОБА_8

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, правильно виходив з положень ч. 6 ст. 147 ЦПК України та обґрунтовано не взяв до уваги висновок експертного дослідження зображення підпису від імені ОСОБА_8 в додатковій угоді до договору про відступлення права вимоги від 04 вересня 2007 року, проведеного експертом Київського НДІ судових експерти від 11 лютого 2011 року, пославшись на те, що дане дослідження було проведено на замовлення заінтересованої особи ОСОБА_8, на дослідження надавався не оригінал додаткової угоди, а її фотокопія, а експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України. Апеляційний суд також погодився з наданою критичною оцінкою судом першої інстанції висновку комплексної, судово-почеркознавчої та технічного дослідження документів експертизи, проведеної експертами Львівського НДІ судових експертиз від 02 липня 2012 року, при проведенні якої експерту не було надано додаткових матеріалів вільних та умовно-вільних зразків підписів ОСОБА_8, а надано дозвіл на використання зразків підписів, які містяться в матеріалах справи на клопотаннях та розписках, що суперечить вимогам Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки матеріалів та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5.

Разом із тим, апеляційний суд зазначив, що висновок повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи, проведеної експертами Кіровоградського відділення Одеського НДІ судових експертиз від 09 жовтня 2013 року, який суд першої інстанції разом з іншими доказами поклав в основу рішення, відповідає вимогам Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки матеріалів та призначення судових експертиз та експертних досліджень та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз і експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 10 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук