АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Ратнікової В.М.

при секретарі Лознян О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 756/13945/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15277/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна, в якому просив стягнути з останньої 120 914,55 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що квартира АДРЕСА_1 придбавалась позивачу та за його особисті кошти, однак за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2012 року в порядку розподілу майна подружжя перейшла у одноособову власність невістки ОСОБА_2, оскільки оформлення договору купівлі продажу та реєстрація права власності здійснювалася на сина позивача ОСОБА_5 у період шлюбу. Стверджував, що ремонтні роботи на загальну суму 120 914,55 грн. проводились за власні кошти позивача, при цьому, щойно зроблений капітальний ремонт не було враховано при розподілі майна подружжя, а відтак, майно у вигляді невідокремлених поліпшень даної квартири було безпідставно набуто ОСОБА_2 одноособово.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт послався на те, що суд першої інстанції розглянув справу однобоко, не правильно встановив, що предметом позову є вартість речей, які використовувалися для ремонту квартири, а не саме нерухоме майно.

На думку апелянта, судом також не було враховано, що відповідачем визнавався факт того, що вказана квартира була у користуванні позивача і у ній здійснювався ремонт.

Крім того, суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права, оскільки проголошення вступної та резолютивної частини, а також виготовлення повного тексту рішення відбулися із запізненням.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_2 просила відхилити апеляційну скаргу.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2012 року в порядку розподілу майна подружжя за ОСОБА_2 одним з пунктів рішення було виділено та визнано право одноособової власності на трикімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1.

Також було відмолено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_1. ОСОБА_7, про визнання права особистої приватної власності чоловіка на майно. Також було відмолено к задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_7 до ОСОБА_2. ОСОБА_5, про визнання договорів купівлі-продажу частково недійсними, визнання покупцями та співвласниками квартир.

За твердженнями позивача ним начебто особисто було зроблено капітальний ремонт у квартирі АДРЕСА_1 із заміною вікон, усіх дверей, сантехніки та іншого у 2008 році.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що квартира була набута відповідачем у власність рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2012 року, яким враховано її вартість вже після ремонтних робіт та не яка не оскаржувалася сторонами, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно було встановлено предмет спору, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Колегією суддів встановлено, що позов ОСОБА_1 стосується стягнення вартості капітального ремонту квартири АДРЕСА_1, який зі слів позивача, був проведений ним у 2008 року на загальну суму 120 914,55 грн.

Вказана квартира була набута за договором купівлі-продажу від 16.12.1998 р. ОСОБА_5, на той час чоловіком відповідача, а тому являлася спільною сумісною власністю подружжя та позивач ОСОБА_1 прав на вказану квартиру не мав, що встановлено рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2012р., яке набрало законної сили, а тому згідно положень ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Зазначена у позові сума безпосередньо впливає на вартість вказаної квартири, суд першої інстанції правильно послався на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2012р. встановлена вартість квартири, яка не оскаржувалася сторонами, станом на 10.03.2011р., тобто вже з урахуванням ремонту, який був проведений у квартирі в 2008 року, зі слів позивача, а тому посилання апелянта на неправильне визначення предмету позову судом є безпідставним.

Крім того, відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналізуючи приведену норму права вбачається, що вона застосовується при набутті у власність майна незаконно, без правової підстави за рахунок потерпілої особи.

В даному випадку позивач ОСОБА_1 не є потерпілою особою, відповідач ОСОБА_2 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 правомірно, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили та яким було враховано суму ремонту, яку просить стягнути з відповідача позивач.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що, судом також не було враховано, що відповідачем визнавався факт того, що вказана квартира була у користуванні позивача і у ній здійснювався ремонт, оскільки дана обставина не впливає на правильність рішення суду першої інстанції, так як позивачем не доведено, що він правомірно здійснював ремонт у квартирі, яка йому не належить та те, що вартість ремонту та придбаних матеріалів оплачувалася за рахунок саме його особистих коштів.

Колегія суддів приймає до уваги зауваження на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо невчасного проголошення вступної та резолютивної частини, а також виготовлення повного тексту рішення, проте дана обставина не є підставою для скасування рішення, оскільки згідно ч.3 ст.309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Натомість, як встановлено колегією суддів, судом першої інстанції ухвалено правильне по суті і справедливе рішення.

Інших доводів про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді