Ухвала

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів і стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника Литвінову Катерину Анатоліївну, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31 липня 2013 року вона розмістила в Севастопольській філії Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») депозитний вклад у розмірі 49 184,34 доларів США, вклад розміщений строком на 366 днів - по 31 липня 2014 року, на суму вкладу нараховуються проценти у розмірі 8,5 річних з щомісячною їх виплатою. 31 липня 2013 року позивачем було перераховано грошові кошти у вказаному розмірі на депозитний рахунок за договором. Починаючи з 15 березня 2014 року відповідач спочатку тимчасово, а потім зовсім припинив роботу своїх відділень на території Автономної Республіки Крим. З цієї дати були заблоковані всі рахунки, що позбавило позивача можливості користуватись належними їй грошовими коштами, що знаходяться на її банківських рахунках. ОСОБА_4 звернулася до банку із заявою від 28 травня 2014 року, в якій просила розірвати депозитний договір з 01 червня 2014 року та надати виписку про нарахування процентів за весь час дії цього договору, про суму залишку грошових коштів на рахунку, а також повідомити про час та місце отримання вкладу і процентів за договором. Однак відповідь позивачем не отримана, а тому остання просить стягнути на свою користь з відповідача залишок на рахунку за вищезазначеним договором у розмірі 52 036,92 доларів США.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 березня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму депозитного вкладу та відсотки за договором банківського вкладу в розмірі 52 036,92 доларів США. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У поданих до суду запереченнях на касаційну скаргу представник ОСОБА_4 зазначає, що оскаржувані судові рішення є законним та обґрунтованим, у процесі розгляду справи апеляційним судом не порушені норми матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги представника ПАТ КБ «ПриватБанк» не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За умовами укладеного між сторонами договору у вкладника та у банку є право достроково розірвати даний договір, повідомивши про це один одного за два банківські дні до дати розірвання договору. Банком не виконано зобов'язань за договором банківського вкладу щодо повернення суми вкладу і процентів.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги, що відповідач не повинен повертати депозит, так як кошти вносились у відділенні банку на території Автономної Республіки Крим, яка на даний період часу окупована, оскільки договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровську.

Наведені у касаційній скарзі доводи ґрунтуються на припущеннях. Встановлені судом обставини, на підставі наданих позивачем доказів, у свою чергу, належними та допустимими доказами не спростовані.

Таким чином, судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому їх слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника Литвінову Катерину Анатоліївну, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. ЛеванчукВ.А. НагорнякТ.О. Писана