Справа № 755/973/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Марцинкевич В.А.

при секретарі Бовкун О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ ,,Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з квітня 2012 року він працював на ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на посаді заступника начальника відділу, а з вересня 2012 року на посаді начальника юридичного управління підприємства. Листом від 11.12.2014 року його було повідомлено про звільнення, та надіслано наказ від 23.10.2014 року № 273/ ос про припинення з ним трудового договору на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин з датою звільнення 22.05.2014 року та наказ від 11.12.2014 року № 291/ос «на зміну дати звільнення ОСОБА_1» відповідно до якого дата звільнення була визначена 16.06.2014 року.

Позивач посилається на те, що звільнення було незаконним, та таким, що проведено з порушення норм трудового законодавства України, а саме: згідно листка непрацездатності НОМЕР_1 виданого 22.05.2014 року, він знаходився на лікарняному, а тому звільнення відповідно до наказу з датою звільнення саме 22.05.2014 року є порушенням норм ч.3 ст. 40 КЗпП України. Позивачем на адресу відповідача було надіслано заяву про розірвання трудового договору, бажання отримати у звязку зі звільненням усі невикористані відпустки та визначення дати розірвання трудового договору датою закінчення заборгованих відпусток. Однак листом відповідача було повідомлено про відмову у задоволені вказаної заяви.

Від представника відповідача до суду надійшло заперечення відповідно до яких наказом від 23.10.2014 року начальника юридичного управління ОСОБА_1 було звільнено з посади за прогул без поважних причин. Наказом від 11.12.2014 року дату звільнення ОСОБА_1 було змінено на 16.06.2014 року, у звязку з тим, що останній поштою надав листи непрацездатності. Позивача неодноразово повідомлялося про необхідність прибути до Товариства для ознайомлення з наказом та отримання всіх належних йому виплат. Крім того рішенням первинної профспілкової організації ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» надано дозвіл на звільнення позивача за п.4 ст. 40 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з урахуванням внесених уточнень.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив в повному обсязі.

Судом встановлено, що з квітня 2012 року позивач ОСОБА_1 працював на ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на посаді заступника начальника відділу, а з вересня 2012 року на посаді начальника юридичного управління підприємства.

Листом від 11.12.2014 року позивача було повідомлено про звільнення, та надіслано наказ від 23.10.2014 року № 273/ ос про припинення трудового договору з ОСОБА_1 як з начальником юридичного управління на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин з датою звільнення 22.05.2014 року та наказ від 11.12.2014 року № 291/ос «на зміну дати звільнення ОСОБА_1» відповідно до якого дата звільнення була визначена 16.06.2014 року.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 18 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із послідуючими змінами) при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові.

Згідно статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно ч.3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» підлягають задоволенню з урахуванням внесених уточнень, оскільки звільнення з роботи проведено з порушення норм трудового законодавства України, а саме: позивач ОСОБА_1 був звільнений у звязку з відсутністю на роботі без поважних причин, що не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду справи. Так, згідно листка непрацездатності НОМЕР_2 позивач ОСОБА_1 з 26.06.2014 був непрацездатний.

У в зв'язку з чим вказаний наказ № 273/ос від 23.10.2014 року про припинення трудового договору та наказ від 11.12.2014 року на зміну дати звільнення слід визнати незаконними, а ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді начальника юридичного управління ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» з дня його незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника, або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до наданої позивачем довідки про доходи середня заробітна плата ОСОБА_1 становить 613,12 грн. в день.

Оскільки судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з роботи без законної підстави, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу по 27 травня 2015 року включно, а саме 153 280 грн.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази взявши до уваги думку сторін та пояснення свідка ОСОБА_2 суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суму судового збору у розмірі 243,60 грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 233, 235 КЗпП України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. №9 Про практику розгляду судами трудових спорів, статтями 60, 61, 169, 209, 212- 215, 218, 367 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про поновлення на роботі задовольнити.

Визнати Наказ ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 23.10.2014 року № 273/ос та Наказ ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 11.12.2014 року № 291/ос - незаконними.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного управління ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту».

Стягнути з ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на користь ОСОБА_1 153280 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя