У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Гримич М.К., Євтушенко О.І., Мартинюка В.І., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду із указаним позовом до відповідачів, у якому, уточнивши позовні вимоги, просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на: 1/6 частини земельної ділянки площею 0,150 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 Вінницького району Вінницької області; 1/6 частини квартири АДРЕСА_1; на 1/3 частини в статутному капіталі Малого приватного підприємства «ЮМО»; на 1/3 частини майна Малого приватного підприємства «ЮМО», що складається із: залишку коштів на поточному рахунку в ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 342 грн 27 коп., кваліфікаційного сертифіката архітектора, виданого на ім'я ОСОБА_11 02 грудня 2010 року, строком на 5 років, залишковою вартістю 1 145 грн, персонального комп'ютера AMD Athlon 4400, залишковою вартістю 2 070 грн, монітора LG L1952S, залишковою вартістю 700 грн, програми Win XP 2008 року, залишковою вартістю 300 грн, принтера Canon Pixma ix 6540, залишковою вартістю 2 600 грн, предметів офісного обладнання та офісних меблів, залишковою вартістю 2 000 грн; 1/3 частини тимчасової конструкції (гараж залізобетонний), розташованого на прибудинковій території будинку АДРЕСА_3

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є спадкоємцем за законом першої черги після смерті свого батька ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Іншими спадкоємцями першої черги є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав неможливості визначення частки померлого у спільному майні подружжя. Відповідач ОСОБА_6 не бажає самостійно здійснити поділ майна, не надала нотаріусу оригінали відповідних документів, які підтверджують права спадкодавця на майно. Враховуючи вищевикладене, просила позов задовольнити.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2014 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом право власності на:

· 17/1000 частин земельної ділянки, загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 Вінницького району Вінницької області;

· 1/6 частки в статутному капіталі Малого приватного підприємства «ЮМО»;

· 1/6 частини тимчасової конструкції (гараж залізобетонний), що розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_3

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи право власності на 1/6 частки в статутному капіталі підприємства, міський суд виходив з того, що до складу спадщини увійшла лише 1/2 частини статутного капіталу Малого приватного підприємства «ЮМО», оскільки воно було створено під час перебування ОСОБА_11 у шлюбі з ОСОБА_6

Визнаючи право власності на 1/6 частки тимчасової конструкції (гараж залізобетонний), суди попередніх інстанцій виходили з того, що вказаний гараж також був придбаний у період шлюбу спадкодавця з ОСОБА_6, а тому спадщина відкрилася лише на 1/2 його частини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_11 на праві власності належала 1/2 частки квартири, яку за договором купівлі-продажу від 31 серпня 2010 року він відчужив ОСОБА_10, а тому вона не входить до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_11

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судом надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Задовольняючи частково позов в частині вимог, що стосуються земельної ділянки, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що спірна земельна ділянка придбана у період шлюбу ОСОБА_11 та ОСОБА_6, однак за більшу частину коштів, що належали особисто ОСОБА_6 За таких обставин суд дійшов висновку, що лише близько 10 % в спірній земельній ділянці є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, половина з яких входить до спадкового майна, а тому право власності може бути визнане лише на 17/1000 частини земельної ділянки.

Проте погодитись із такими висновками судів в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 17/1000 частини земельної ділянки не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій в цій частині не відповідають.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_11, спадкоємцями першої черги після смерті якого є його дружина - ОСОБА_6, з якою померлий перебував у зареєстрованому шлюбі з 07 грудня 1994 року, син ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_5

У грудні 2008 року ОСОБА_5 звернулась до Третьої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_11, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено з підстав неможливості визначення частки померлого у спільному майні подружжя.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи рішення в частині визнання права власності за ОСОБА_5 саме на 17/1000 частини земельної ділянки, зазначив, що більша частина коштів, використаних для її придбання, належали особисто ОСОБА_6, про що свідчить послідовний характер наступних правочинів.

Так, 07 березня 2006 року ОСОБА_12 (батько ОСОБА_6.) подарував своїй дочці грошові кошти в сумі 20 200 грн для подальшого використання їх при купівлі садового дачного будинку, що підтверджується договором дарування, укладеним ними 07 березня 2006 року.

13 квітня 2006 року ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,0510 га в СТ «Комунальник-1, ділянка НОМЕР_1, розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, за 15 000 грн.

25 жовтня 2007 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_6 відчужила вказану земельну ділянку ОСОБА_8 за ціною 60 000 грн.

08 листопада 2007 року придбала земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 Вінницького району Вінницької області, за ціною 67 000 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки укладеним зі ОСОБА_14

Згідно зі ст. 57, ч. ч. 1, 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має це мотивувати.

Відповідно до п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції

України від 03 березня 2004 року № 20/5 (чинна на час укладення правочину), договір щодо розпорядження майном, що подається для нотаріального посвідчення, може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з право встановлювального документа, договору, укладеного між подружжям, свідоцтва про шлюб та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, договором дарування або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто тощо. Про перевірку цих обставин нотаріус робить відмітку на примірнику договору, що залишається в справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса, з посиланням на реквізити відповідних документів, якщо ці документи не приєднуються до примірника такого договору.

Згідно з п. 4.2 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 листопада 2007 року сторони правочину підтверджують, що дружина продавця та чоловік покупця згодні з укладенням цього договору.

Разом з тим суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не з'ясував, у чиїх інтересах був укладений договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, та дійшов передчасного висновку про те, що вона була придбана за особисті кошти ОСОБА_6

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги на те, що грошові кошти у сумі 45 000 грн (різниця між вартістю придбаної земельної ділянки) є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки ОСОБА_6 13 квітня 2006 року придбала у ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,0510 га в СТ «Комунальник-1», розташовану на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, за 15 000 грн, а відчужила її ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу від 25 жовтня 2007 року за ціною 60 000 грн.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення в цій частині, суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. 212 ЦПК України вищезазначених вимог закону до уваги не взяли, належним чином доводів сторін не перевірили, не врахували вимоги ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57, 212 ЦПК України про те, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має надати оцінку всім доказам у сукупності, що апеляційним судом зроблено не було.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 17/1000 частини земельної ділянки без змін.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 17/1000 частини земельної ділянки із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 17/1000 частини земельної ділянки скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.К. Гримич
О.І. Євтушенко
В.І. Мартинюк
О.В. Ступак