Малиновський районний суд м.Одеси
Справа № 2-1171/10
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
17 лютого 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Буран О.М.
при секретарі Татар Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії „ОРАНТА, в особі Одеської обласної дирекції відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії „ОРАНТА до ОСОБА_1 та Закритого акціонерного товариства Страхової компанії „ВУСО про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, суд
Позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія ОРАНТА в особі Одеської обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія ОРАНТА (далі по тексту рішення НАСК ОРАНТА) звернувся до суду з позовом ОСОБА_3 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 1 244,23 грн., витрат повязаних зі сплатою судового збору у розмірі 51 грн., та витрати на ІТЗ розгляду справи у розмірі 250 грн.
Позивач НАСК ОРАНТА мотивував свої позовні вимоги тим, що у звязку з виплатою страхового відшкодування за пошкоджений застрахований транспортний засіб, відповідно до ст. 27 Закону України Про страхування отримали право регресу до особи, яка є відповідальною за завдання збитку.
Відповідачі ОСОБА_1 та СК „ВУСО у судове засідання не зявились, однак, повідомленні про час та місце розгляду справи в порядку ст. ст. 74-76 Цивільного процесуального кодексу України, не повідомили суд про причини неявки.
Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки всіх відповідачів, які належним чином були повідомлені про день, годину та місце слухання справи та про причину неявки суду не повідомили, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що між ним та Закритим акціонерним товариством „Страхова компанія ВУСО (далі по тексту рішення СК „ВУСО) відповідно до Закону України Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1961 (далі по тексту рішення Закон України № 1961) був укладений договір (поліс) № ВС/0704483 строком дії 09.09.2008 року до 08.09.2009 року, який діяв на дату настання дорожньо транспортної пригоди 13.11.2008 року, а тому страхова компанія СК „ВУСО повинна відшкодовувати заявлену позивачем майнову шкоду.
Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо та у їх сукупності з урахуванням закону, прийшов до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
17.03.2008 року між ОСОБА_2 акціонерним товариством Національної акціонерною страховою компанією „ОРАНТА, в особі Одеської обласної дирекції (Страховик); ОСОБА_4 (Страхувальник) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк, в особі Банківського відділення (Вигодонабувач) оформлено Договір добровільного страхування транспортного засобу (Банківське КАСКО) № К690-004/08/СТ (далі по тексу Договір страхування).
Відповідно Договору страхування обєктом страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, повязані з володінням, користування та розпорядженням застрахованим транспортним засобом Chevrolet Aveo TC58U, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.
Страховим випадком за Договором страхування вважаються події, які виникають внаслідок настання страхових ризиків, яким, серед інших, є дорожньотранспортна пригода (п. 3.1.1 Договору страхування).
13.11.2008 року о 22:55 годині в м. Одесі по вул. Катеринінська кут Успенській, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу Chevrolet Aveo TC58U, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням довіреної особи страхувальника ОСОБА_5 та транспортного засобу NISSAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, внаслідок чого було пошкоджено застрахований транспортний засіб.
Вину ОСОБА_1 підтверджує постанова судді Малиновського районного суду м. Одеси № 3-191/2009 від 12.01.2009 року.
14.11.2008 року страхувальник завернулась до ВАТ НАСК „ОРАНТА з заявою про страхову виплату, яка зареєстрована за номером № 8/3109.
14.11.2008 року з участю довіреної особи страхувальника ОСОБА_5 та спеціаліста страхової компанії ВАТ НАСК „ОРАНТА був проведений огляд пошкодженого транспортного засобу марки Chevrolet Aveo TC58U, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, про що складено протокол огляду.
В наслідок пошкодження застрахованого транспортного засобу, його власнику завдано матеріальної шкоди у розмірі 2 480,23 (дві тисячі вісімсот грн. 23 коп.), що підтверджується звітом про визначення вартості матеріального збитку № 8/3109 від 24.11.2008 року.
При розрахунку розміру страхового відшкодування бралися до уваги результати проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, а також положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Приказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.03 р. При здійсненні розрахунку також використовувалися ціни на запасні частини та матеріали на території України, визначені для відповідної моделі транспортного засобу за даними довідкової літератури, зокрема, довідника „Бюлетень автотоварознавця трудомісткості робіт відповідно довідника „Трудомісткості робіт по технічному обслуговуванню та ремонту автомобілів, а також вимоги до порядку та технології ремонту, встановлені заводом-виробником даної марки/моделі транспортного засобу. Всі ці відомості містяться в компютерній програмі для складання ремонтних калькуляцій„Audatex (Німеччина), яка враховує всі нормативи заводу-виробника, постійно оновлюється та використовується для визначення вартості відновлювального ремонту транспортних засобів багатьма експертними організаціями в Європі.
За результатами розгляду страхового випадку було складено розрахунок страхового відшкодування, який підлягає виплаті страхувальнику, розмір якого складає 1 754,23 (одна тисяча сімсот пятдесят чотири грн. 23 коп.).
Страхова компанія ВАТ НАСК „ОРАНТА виплатила страхувальнику суму страхового відшкодування, що підтверджує платіжне доручення № 5626 від 11.12.2008 р.
Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" застрахував свою цивільно-правову відповідальність, яка могла виникнути в результаті використання транспортного засобу NISSAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 у СК „ВУСО з лімітом відповідальності 25 500,00 грн., та встановленою франшизою у розмірі 510,00 грн., що підтверджено полісом № ВС/0704483 від 09.09.2009 року стоком дії до 08.09.2009 року, а отже, на момент скоєння спірного ДТП цивільна-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була забезпечена СК „ВУСО.
Таким чином, за клопотання позивача ВАТ НАСК „ОРАНТА, було залучено до участі у справі СК „ВУСО в якості співвідповідача.
Приписами ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, під шкодою розуміється зменшення або втрата певного особистого чи майнового блага.
Згідно зі ст. 1192 Цивільного кодексу України існує два способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого: відшкодування майнової шкоди в натурі або у вигляді збитків. При цьому, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до приписів ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою.
Наявність цих елементів правопорушення є необхідною вимогою для притягнення до відповідальності і відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст. 1187 Цивільного кодексу України.
За змістом ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Приписами ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Згідно ст. 27 Закону України „ Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Також, положеннями ст. 993 цього Кодексу встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданого нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Оскільки необхідною умовою застосування до спірних відносин сторін приписів ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України є наявність вини особи, по відношенню до якої виникає право регресу у особи, яка відшкодувала завдану нею шкоду, суд вважає підставним позовні вимоги НАСК ОРАНТА з огляду на доведеність вини водія ОСОБА_1, постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.01.2009 року по справі № 3-191/2009.
Разом з тим, суд зазначає, що фактично відповідачами не заперечується розмір суми, який підлягає виплаті в порядку регресного відшкодування, враховуючи, що докази, які спростовують цей розмір, а також свої контррозрахунки відповідачі не надали, а заперечується лише сам факт правомірності такої вимоги.
В свою чергу, відповідно до приписів ст. 3 Закону України № 1961, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Стаття 5 цього Закону України № 1961 вказує, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Під страховим випадком розуміється подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (ст. 6 Закону України № 1961).
При цьому, суд бере до уваги, що п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Згідно положень ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку. Страховик не може відмовити страхувальнику в проведенні розслідування і повинен ознайомити аварійного комісара з усіма обставинами страхового випадку, надати всі необхідні матеріальні докази та документи.
Відповідно до п.п. 34.1, 34.2 ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик терміново, але не пізніше трьох робочих днів (враховуючи день отримання письмового повідомлення про страховий випадок), зобов'язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо у визначений строк аварійний комісар або експерт не з'явився, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому випадку страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи.
При цьому, суд ще раз наголошує на тому, що ЗАТ УСК „Княжа не були виконані вимоги ст. 34 Закону України № 1961, та не надано суду доказів які спростовують розмір розрахованої позивачем шкоди, не надано також свого контррозрахунку.
Слід зазначити, що Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" не передбачає обовязкового проведення експертизи для визначення збитків внаслідок пошкодження майна при дорожньо-транспортних пригодах.
Таким чином, спеціальне законодавство, яке регулює спірні правовідносини, передбачає, що для визначення розміру збитків при страховому випадку можуть бути залучені аварійні комісари або експерти, а отже встановлення розміру збитків при настанні страхового випадку (ДТП) аварійним комісаром, який має відповідне свідоцтво і кваліфікацію, є правомірним.
Отже, відповідно до приписів ст. 27 Закону України Про страхування, ст.ст. 3, 5, 6 Закону України Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ст. ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України, до позивача НАСК ОРАНТА перейшло не тільки право вимоги, яке страхувальник ОСОБА_4 мала до особи відповідальної за заподіяну шкоду ОСОБА_1, але й ті права, які у даному випадку забезпечували виконання з боку особи відповідальної за заподіяння шкоди такого зобовязання, як відшкодувати цю шкоду.
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що доводи відповідачів, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону, а позовні вимоги НАСК ОРАНТА підлягають задоволенню.
№ 1961 повинен відшкодувати відповідач ОСОБА_3
В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 сплатив частково суму боргу в розмірі 510 (пятсот десять) грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 5, 6, 22, 37, Закону України Про обовязкове страхування цивільно правової від повільності власників наземних транспортних засобів, ст.ст. 25, 27 Закону України Про страхування, ст. ст. 993, 1191, 1194 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 79, 88, 209, 212, 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія ОРАНТА задовольнити частково.
Стягнути з Закритого акціонерного товариства страхової компанії „ВУСО на користь Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії ОРАНТА суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 1 244,23 грн., витрати повязанні зі сплатою судового збору у розмірі 51 грн. та витрати повязані зі сплатою витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 250 грн.
В іншій частині позивних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження та поданням після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги , або в порядку передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Буран О.М,