Провадження №22-ц/784/1417/15
Категорія 43 Головуючий у першій інстанції - Андрощук В.В.
Доповідач апеляційного суду - Шаманська Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шаманської Н.О.,

суддів - Данилової О.О. ,Лівінського І .В.,

при секретарі судового засідання - Орельській Н.М.,

за участю: позивачки - ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

виконавчого комітету Миколаївської міської ради

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 квітня 2015 р. по справі за позовом

ОСОБА_3

до

Миколаївської міської ради,

виконавчого комітету Миколаївської міської ради,

ОСОБА_5

про визнання права користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що у 1999 р. зі згоди ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вона вселилась до квартири АДРЕСА_1, на правах члена сім'ї. З 1999 р. по 2006 р. позивачка проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 в зазначеній квартирі. Після смерті чоловіка вона продовжує проживати і користуватися зазначеної квартирою, підтримує квартиру у належному стані, сплачує комунальні послуги.

Посилаючись на зазначені обставини, а також те, що іншого житла вона не має, позивачка просила визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2014 р. до участі у справі в якості співвідповідача залучено виконавчий комітет Миколаївської міської ради, а ухвалою того ж суду від 13 березня 2015 р. в якості співвідповідача залучено ОСОБА_5

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 квітня 2015 р. позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представник виконавчого комітету Миколаївської міської ради, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, на підставі наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка вселилася в спірну квартиру відповідно до вимог ст. ст.64,65 ЖК України, тривалий час постійно проживає у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги, а тому набула право користування спірною квартирою.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. При дотриманні такого порядку особи, що вселились в жиле приміщення як члени сім'ї наймача набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням.

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з'ясовувати, чи дотриманий встановлений порядок їх вселення, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням (п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України)

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована, не службова. Вказана квартира складається з однієї кімнати, житловою площею 18,9 кв.м., та належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва і перебуває на балансі ПП «Шалгіс».

За відомостями ПП «Шалгіс» відповідальним квартиронаймачем вказаної квартири значиться ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Окрім останньої в квартирі ніхто зареєстрований не був.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у 1999 році вселилась в спірну квартиру на правах члена сім'ї ОСОБА_6, який був племінником ОСОБА_5

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2007 р. було встановлено факт сумісного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 однією сім'єю в спірній квартирі. Також вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

В той же час, факт проживання у спірній квартирі однією сім'єю позивачки разом з ОСОБА_6 не доводить того, що вони набули право користування даною квартирою у встановленому законом порядку, оскільки останні не проживали разом з ОСОБА_5 на правах членів сім'ї наймача у спірній квартирі.

До того ж, в матеріалах справи взагалі відсутні докази, які б свідчили про родинний зв'язок ОСОБА_6 з ОСОБА_5

Письмової згоди на вселення позивачки в спірну квартиру наймач житла не надавала. Не надавала ОСОБА_5 такої згоди й ОСОБА_6

Позивачка в спірній квартирі зареєстрована не була, а зареєстрована за іншими адресами, а саме, з 1995 по 2003 р. по АДРЕСА_2, з 2009 р. по 2013 р. в АДРЕСА_3, з липня 2013 р. по теперішній час в буд. АДРЕСА_4.

Доказів, які б свідчили, що позивачка вела з наймачем спільне господарство, матеріали справи не містять.

Отже, порядок вселення позивачки в спірну квартиру дотримано не було.

Таким чином, висновок суду про те, що позивачка набула право користування спірною квартирою, не відповідає фактичним обставинам справи.

Посилання позивачки на те, що вона з 1999 р. проживає в спірній квартирі та сплачувала весь цей час комунальні послуги, не можуть бути підставою для визнання за нею права на проживання в цій квартирі, оскільки порушено встановлений порядок вселення в квартиру.

До того ж, оплата комунальних послуг за весь час користування спірною квартирою проводилась позивачкою з розрахунку на одну особу.

Оскільки суд першої, вирішуючи спір, не звернув належної уваги на зазначені обставини та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, то рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову на підставі вищезазначених обставин.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Миколаївської міської ради задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 квітня 2015 р. скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: