Номер провадження: 22-ц/785/5533/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.,

суддів Короткова В.Д., Калараша А.А.,

з участю секретаря Абалдової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 15 квітня 2014 року,-

встановила:

10.02.2014 року державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, посилаючись на те, що з 25.01.2013 року на примусовому виконанні перебуває наказ, виданий Господарським судом Одеської області від 06.01.2011 року про стягнення з останнього на користь ПАТ «Прокредит банк» грошових коштів у розмірі 386 748,00 грн.

30.01.2013 року, зазначає державний виконавець, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, але вимоги виконавчого документу боржником ОСОБА_2 не виконано.

Просить суд відносно ОСОБА_2 встановити тимчасове обмеження у праві виїзду.

Справу розглянуто у відсутність державного виконавця. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2014 року подання державного виконавця задоволено.

26 березня 2014 року заступник начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повернув до суду першої інстанції зазначену ухвалу у звязку з відсутністю в ній резолютивної частини /а.с.24/.

Судом першої інстанції встановлено, що в резолютивній частині ухвали від 17.02.2014 року суд помилково не зазначив які саме вимоги задовольнив. З цих підстав ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 15 квітня 2014 року внесені уточнення та зазначено, що у резолютивній частині ухвали суду від 17.02.2014 року вважати вірним «Подання державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1), адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, до виконання зобовязань за наказом №25/140-10-4285, виданого Господарським судом Одеської області від 06.01.2011 року.

Ухвалу суду направити до Державної прикордонної служби України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 26), І Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (65026, м. Одеса, Польський узвіз, буд. 6) для виконання». 17.09.2015 року, ОСОБА_2, надав до суду апеляційну скаргу, вважаючи ухвалу незаконною та необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.10.2015 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2015 року, якою встановлено тимчасову заборону ОСОБА_2 на виїзд за межі території України скасовано з тих підстав, що, звертаючись з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боргу.

Також не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, або боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця та умисно та свідомо ухилявся від виконання своїх забов»язань по погашенню боргу.

З урахуванням вимог ст. 377-1 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» саме старший державний виконавець зобов'язаний довести навмисне або інше свідоме невиконання боржником ОСОБА_2 рішення суду.

Таким чином, зважаючи на те, що ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 17.02.2015 року скасована ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.10.2015 року, оскаржувана ОСОБА_2 ухвала від 15.04.2015 року також підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Законом України від 21.01.1994 р. "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулюється порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначаються випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлюється порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд не навів в ухвалі доказів

ухилення ОСОБА_2 від виконання забов»язань перед кредитором, а посилання суду на неявку ОСОБА_2 на виклики державного виконавця не підтверджено матеріалами справи.

Окрім того, колегія суддів звертає свою увагу на те, що розгляд подання Приморського ВДВС про обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 проведено в судовому засіданні без державного виконавця, хоча, за змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції, якщо питання було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у виїзді за межі України, оскільки такий висновок не ґрунтується на вимогах вищенаведених норм матеріального та процесуального права, в зв»язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 15 квітня 2014 року скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді В.Д.Коротков

ОСОБА_3