У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 4-с/759/156/15

ун. № 759/6961/15-ц

02 грудня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Борисенко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, Пальченко О.В. про закриття виконавчого провадження від 26.03.2015 року, заінтересована особа: ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою постанову державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, Пальченко О.В. про закриття виконавчого провадження від 26.03.2015 року.

Скаргу обґрунтовано тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2011 р. з ОСОБА_3 на користь скаржника стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.03.2011 року на період навчання у вищому навчальному закладі, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23-річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

05 вересня 2011 року Святошинським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист.

26 березня 2015 року виконавче провадження було закрито з підстав того, що згідно довідки Київського національного університету будівництва і архітектури, навчання закінчилося 01 лютого 2015 року та заборгованість станом на 26.03.2015 року відсутня.

Скаржник стверджував, що дії державного виконавця є незаконними, оскільки її донька продовжує навчання, яке повинне закінчитися 01 липня 2016 року.

Скаржник вважає, що вказана постанова є незаконною, просить суд скасувати постанову та зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження.

У судовому засіданні 02.12.2015 року, скаржник заяву підтримав та просив скаргу задовольнити з підстав викладених в ній.

Суб'єкт оскарження, державний виконавець ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, Пальченко О.В. у судове засідання 02.12.2015 року не з'явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти скарги, зазначивши, що державним виконавцем не було допущено порушення законодавства.

Суд, вислухавши пояснення скаржника, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Державний виконавець, відповідно до вимог ч. 1. ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11 цього Закону).

У відповідності до ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Тобто, предметом судового розгляду згідно Розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» є рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

У відповідності до ст. 387 ЦПК України, за результатами скарги учасника виконавчого провадження, поданої в порядку ст. 383 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимоги заявника та усунути порушення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2011 р. з ОСОБА_3 на користь скаржника стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.03.2011 року на період навчання у вищому навчальному закладі, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23-річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

05 вересня 2011 року Святошинським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист (а.с.11).

26 березня 2015 року постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, Пальченко О.В. виконавче провадження було закрито з підстав того, що згідно довідки Київського національного університету будівництва і архітектури навчання закінчилося 01 лютого 2015 року та заборгованість станом на 26.03.2015 року відсутня (а.с.5).

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення

Підстави закінчення виконавчого провадження зазначені у ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Визначаючи строк, протягом якого підлягають стягненню аліменти, суд у рішенні та у виконавчому листі зазначив, що аліменти підлягають стягненню, починаючи з 02 березня 2011 року та на період навчання у вищому навчальному закладі, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23-річного віку, тобто до 27 лютого 2016 року

Отже, приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець повинен був перевірити чи закінчила навчання у вищому навчальному закладі ОСОБА_4, а також звернути увагу на те, що довідка про закінчення навчання 01 лютого 2015 року датована 03 лютого 2011 року (а.с. 27).

Відповідно до договору від 4 березня 2015 року, укладеного між Київським національним університетом будівництва і архітектури та ОСОБА_1, ОСОБА_4 є студентом 5 курсу весняного семестру, денної форми навчання у вказаному вищому навчальному закладі (а.с. 13) і згідно довідки Університету від 27 квітня 2015 року, вказане навчання закінчується 01 липня 2016 року (а.с. 9).

Аналізуючи зазначені обставини, враховуючи вимоги ст. 14 ЦПК України про обов'язковість судових рішень, суд приходить до висновку, що доводи скаржника є обґрунтованими, у зв'язку з чим скарга підлягає задоволенню в частині скасування постанови.

Однак, не підлягають задоволенню вимоги скаржника в частині, щодо зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Таким чином, оскільки законом передбачено, наслідки коли постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною, то зобов'язувати державного виконавця відновити виконавче провадження не має підстав, а тому вимоги скаржника в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 124 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 11, 18, 19, 49, 51, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 14, 209-210, 223, 293, 294, 383, 387 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, Пальченко О.В. про закриття виконавчого провадження від 26.03.2015 року, заінтересована особа: ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, Пальченко О.В. про закриття виконавчого провадження від 26.03.2015 року.

У задоволенні іншої частини скарги - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.Ключник