Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Черкаської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, за касаційною скаргою Черкаської міської ради на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 1997 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер. Після смерті чоловіка залишилося спадкове майно - зазначена квартира. Позивачка у встановлений законом термін до нотаріальної контори не звернулася, інших спадкоємців у померлого не має, заповіт на спадкове майно не складався. Посилаючись на те, що весь цей час вона дбає про квартиру, робила у ній ремонт, сплачувала комунальні послуги, просила суд визнати за нею право власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23 червня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на квартиру АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі Черкаська міська рада просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач відкрито та безперервно володіє спірною квартирою з 2001 року, яку вона набула не злочинним шляхом чи способом, за весь час володіння не вчиняла дій, що свідчили б про визнання нею обов'язку повернути квартиру власникам, тому визнання за позивачкою права власності на зазначену квартиру не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що ОСОБА_3 поселилися у зазначену квартиру з дозволу власника, що помер, вона знала, що спадкоємців померлий не мав і на це майно більше ніхто не претендує, відкрито, безперервно та добросовісно володіла квартирою, сплачуючи за користування комунальними послугами.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st313/> справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції, за результатами якого апеляційний суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього Кодексу.

За змістом ухвала суду апеляційної інстанції повинна відповідати вимогам ст. 315 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st315/>. Зокрема, у ній повинні бути зазначені мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає. Суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги; не перевірив законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення; не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення; не зазначив обставини, якими б спростовувалися доводи апеляційної скарги.

Судами установлено, що на початку 1997 року ОСОБА_3 почала проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 в належній останньому квартирі АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилася спадщина на вищезазначену спірну квартиру. Спадкоємців ОСОБА_4 не мав, на депозитний вклад він зробив заповідальне розпорядження на ОСОБА_3

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 зазначала, що після похорон власника квартири вона залишилася проживати у ній, сплачуючи всі комунальні послуги на рахунки, які були відкриті на ім'я ОСОБА_5, продовжуючи безперервно, відкрито та добросовісно володіти спірною квартирою, фактично виконуючи функції володільця.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України <nau://ukr/435-15|st344> особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» <nau://ukr14>, відповідно до частини першої статті 344 ЦК <nau://ukr/435-15|st344> особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи і які відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st60> повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Звертаючись з апеляційною скаргою, Черкаська міська рада зазначала, що володіння спірною квартирою не можна визнати відкритим, оскільки позивачка жодного разу не зверталася до відповідних органів та служб для переоформлення рахунків чи квартири на своє ім'я, не повідомляла нікого, що проживає у зазначеній квартирі; володіння не можна визнати давнім та безперервним, оскільки позивачка весь час зареєстрована за іншою адресою та має інше власне житло; комунальні платежі були сплачені позивачем після звернення Черкаської міської ради до суду з позовом про визнання спадщини відумерлою.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд на зазначені вимоги закону уваги не звернув, у порушення ст. ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212>-214 <nau://ukr/1618-15|st214>, 315 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316> обставини справи з'ясував неповно; належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги; не дав належної оцінки наявним у справі доказам; належним чином не мотивував доведеність позивачем обставин, які мають значення для справи, зокрема, законності об'єкта володіння, добросовісності, відкритості, давності та безперервності володіння спірною квартирою; не встановив яким чином позивач заволоділа нею, чи надавав власник згоду на її вселення; не перевірив, чи знала позивач про відсутність підстав для набуття права власності на спірну квартиру; не дав оцінки тому факту, що позивач не переоформлювала на своє ім'я рахунки зі сплати комунальних послуг; не перевірив та не дав оцінки доводам відповідача, що позивачка не сплачувала комунальні платежі протягом всього часу користування спірною квартирою, а сплатила борг лише у 2013 року після звернення відповідача до суду з позовом про визнання спадщини відумерлою та дійшов передчасного висновку про залишення рішення місцевого суду без змін.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для її скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Черкаської міської ради задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 червня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін