Справа № 183/981/15
№ 2/183/1412/15
04 вересня 2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа - Товарна біржа «Українська» про визнання угоди купівлі-продажу транспортного засобу дійсним, визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту, стягнення грошових коштів,
ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив:
Позивач в судове засідання не з`явився, у відповідності до заяви просив розглянути справу за його відсутності.
Відповідач-1 - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник третьої особи - Товарної біржі «Українська» в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступного.
18 березня 2010 року ОСОБА_2 на підставі усного безоплатного договору укладеного довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області від 18 березня 2010 року, зареєстрована в реєстрі за № 16, уповноважив ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 розпоряджатися (керувати, відчужувати на умовах за своїм розсудом та знімати (ставити) на облік, тощо) автомобіль марки HONDA ACURA 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.
Постановою про відкриття виконавчого провадження, винесеною Державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_11 від 29 березня 2010 року ВП № 18666941, відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 169138,80 грн. на користь АКБ «Золоті Ворота».
Постановою Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_12 від 15 квітня 2010 року ВП № 18666941 накладено арешт на майно, належне ОСОБА_2
Постановою Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_12 від 15 квітня 2010 року автомобіль HONDA ACURA 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 оголошено у розшук.
У відповідності до листа Відділення ДАІ (з обслуговування м. Новомосковськ та Новомосковського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області від 12 січня 2015 року, 21 грудня 2014 року автомобіль HONDA ACURA 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 затримано співробітниками правоохоронного органу та залишено для зберігання на стаціонарному посту «Новомосковський» БДПС ДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області.
Розглядаючи вимоги позову щодо визнання договору дійсним, визнання права власності та зобов`язання зняття арешту з майна суд виходить з наступного.
В обґрунтування означених позовних вимог позивач посилається на норми ст.ст.328, 334, 391 ЦК України.
Водночас, статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
У відповідності до ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Згідно зі ст.203 ЦК України, 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2 Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Ч.2 ст.218 ЦК передбачено, що якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні покупцеві, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 5 статті 656 ЦК України особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.
Згідно з ч.ч.1,2,4 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Пунктом 3 частини 1 статті 208 ЦК України закріплено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі.
При цьому за діючим законодавством угоди купівлі-продажу транспортних засобів мають здійснюватися у відповідності до вимог Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілі, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі - Правила державної реєстрації та обліку автомобілів).
Відповідно до пунктів 2, 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. До документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів в тому числі відносяться договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Факт придбання автомобіля на підставі зазначеного правочину повинен бути належним чином зареєстрований в підрозділах ДАІ з обов'язковим пред'явленням свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.
Отже, договір купівлі-продажу автомобілю обов'язково повинен мати письмову форму та підлягає обов'язковій державної реєстрації в підрозділах ДАІ.
За таких обставин, оскільки нормами законодавства передбачено обов`язок державної реєстрації договору купівлі продажу автомобіля підстав для визнання судом договору купівлі-продажу транспортного засобу дійсним з підстав, встановлених ст.218 ЦК України та визнання за позивачем права власності на майно суд не вбачає.
Внаслідок того, що відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним, відсутні і правові підстави для визнання права власності за позивачем на транспортний засіб.
Крім того, відповідно до умов договору застави від 20 грудня 2006 року автомобіль перебував в заставі у АКБ «Золоті Ворота» та до Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підставі вказаного договору внесено відповідний запис про заборону його відчуження. А тому, за наявності у відповідача-1 на момент укладення договору купівлі-продажу невиконаних зобов'язань за кредитним договором та відповідно до умов п.2.3.5 Договору застави, останній не мав прав відчужувати належний йому автомобіль без згоди АКБ «Золоті Ворота».
Також, оскільки позивач в установленому законом порядку не набув права власності на транспортний засіб, з урахуванням положень ст.ст.1, 3 ЦПК України суд не вбачає підстав і для задоволення позовних вимог про зняття арешту з транспортного засобу.
ОСОБА_1 вимог про стягнення з відповідача-1 грошових коштів, переданих за купівлю транспортного засобу, суд виходить з наступного.
Фактично, єдиними доказами на підтвердження відчуження транспортного засобу на користь позивача є розписка та довіреність, складені відповідачем-1, які лише підтверджують факт передачі грошових коштів позивачем відповідачу-1 та надання останнім довіреності на право розпорядження транспортним засобом позивачу.
Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 3 статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, тобто не передбачається перехід права власності на об'єкт, що відчужується, а лише представництво. За договором купівлі-продажу (ст. 665 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, тобто відбувається оформлення переходу права власності. При передачі права користування та розпорядження транспортним засобом фізичною особою-власником транспортного засобу (довірителем) на підставі довіреності іншій особі, право власності на транспортний засіб залишається незмінним, тобто не здійснюється відчуження майна і право розпорядження власністю (транспортним засобом) залишається за довірителем-власником.
Таким чином, згідно зі ст.ст.238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності, а тому згідно довіреності від 18 березня 2010 року до позивача не перейшло право власності на автомобіль від відповідача, оскільки, видачу довіреності без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності на автомобіль.
Отже, позивачем не надано документів, які б підтверджували правомірність придбання транспортного засобу, наведених у постанові КМУ № 1388, а надана ним розписка до таких не відноситься, оскільки за своєю формою не може посвідчувати факт вчинення договору купівлі-продажу.
Підставою недійсності правочину у відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.
Таких підстав, передбачених законом, позивачем у зустрічному позові не наведено та останній в обґрунтування правових підстав на ст.ст.203, 215 ЦК України не посилався, як не посилався і на положення ст.216 ЦК України.
Крім того, судом встановлено, що в зв'язку з невиконанням істотних умов договору купівлі-продажу, останній фактично є неукладеним, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним та, як наслідок, застосувати норми ст.216 ЦК України щодо наслідків недійсності нікчемного правочину.
Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа - Товарна біржа «Українська» про визнання угоди купівлі-продажу транспортного засобу дійсним, визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту, стягнення грошових коштів відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.О. Парфьонов