АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошина В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року позивач звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна та просив зобов'язати відповідача повернути безпідставно отримане майно - грошові кошти, в сумі 108 967грн.12 коп.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22 березня 2012 року відповідач отримав від нього грошові кошти в сумі 100 000 грн. без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим на підставі положень ст.1212 ЦК України повинен повернути отримані їх, а також з урахуванням вимог ст.625 ЦК України сплатити три відсотки річних, що становить 8967 грн.12 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та зобов'язати ОСОБА_2 повернути йому безпідставно отримане майно - грошові кошти, у розмірі 100 000 грн.

Колегія суддів, заслухавши позивача та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні заявленого по справі позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існувала домовленість про виконання певної роботи, тобто фактично мали місце договірні відносини, а тому відповідач отримав кошти, не безпідставно, а як здійснення оплати за роботу, що виключає можливість застосування до виниклих правовідносин положень ст.1212 ЦК України.

Такі висновки районного суду колегія суддів визнає законними й обґрунтованими.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Вiдповiдно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч. 1-2 ст.509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Матеріали справи свідчать, що відповідач набув майно за існування правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, в порядку виконання сторонами умов договору.

Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано у якості оплати за надані послуги, як предмет договору.

ОСОБА_1 підтверджував, що грошові кошти передавалися відповідачу на підставі домовленості (угоди) з метою вчинення останнім дій в інтересах і на його, позивача, користь шляхом розроблення веб-сайту.

Відповідач не заперечував проти факту отримання коштів від ОСОБА_1, проте твердив про виконання взятих за договором зобов'язань, пов'язаних з наданням інформаційно-консультативних послуг щодо ведення он-лайн бізнесу, відкриття за кордоном юридичної компанії та на Україні її філії.

З долученого до справи в суді апеляційної інстанції договору № ДР-024/12 від 22 березня 2012р. убачається, що між ТОВ «Клікзедор» в особі директора ОСОБА_1 та ТОВ «БМС Софт» в особі директора ОСОБА_2 було укладено договір про виконання робіт з розробки електронно-інформаційного ресурсу ( веб-сайту) (а.с.79-85).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що саме 22 березня 2012р. ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти, в сумі 100 000грн. (а.с.4).

Посилання апелянта на те, що відповідач не надав суду жодного письмового документу або інших доказів (свідчень свідків, речових доказів, висновку експерта тощо) які б свідчили про факт надання та отримання позивачем (скаржником) робіт зі створення веб-сайту, безпідставні, остільки не підтверджують невиконання з боку відповідача взятих на себе зобов'язань та не спростовують факт існування між сторонами договірних відносин.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність правових підстав застосування до виниклих між сторонами правовідносин положень ст.1212 ЦК України.

Грошові кошти ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 не безпідставно, а у відповідності до існуючих між ними договірних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

З огляду на викладене, колегія суддів правових підстав до скасування постановленого по справі рішення не вбачає.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/7946/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15200/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.