РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/9187/15-ц

Пров. №2/668/2529/15

17.11.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона

у складі: головуючого судді - Гонтар Д.О.

при секретарі - Остапенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» про стягнення інфляційних витрат,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» про стягнення інфляційних витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням апеляційного суду Херсонської області від 16.11.2010 року з відповідача на його користь стягнено 2406,21 грн. матеріальної шкоди. В ході виконання вказаного судового рішення 03.08.2012 року відділом державної виконавчої служби перераховано вказану суму грошових коштів на його особистий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим, на свій рахунок він отримав лише суму у розмірі 2334,02 грн., оскільки за переказ було вирахувано 3% від переказаної суми, що складає 72,19 грн.

Вважає, що на нього незаконно покладені витрати за перерахування відшкодованої шкоди у розмірі 72,19 грн., у звязку з чим просив суд стягнути з ПАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» на його користь вказані витрати, розмір яких з урахуванням індексації станом на 01.07.2015 року становить 116,50 грн.

Крім того, зазначив, що внаслідок інфляційних процесів він поніс матеріальні витрати від знецінення грошових коштів, які відповідач в добровільному порядку відшкодовувати відмовляється, а тому просив суд стягнути з останнього на його користь інфляційні витрати, нараховані ним на основну суму відшкодованої матеріальної шкоди, у розмірі 2556,61 грн.

Позивач в судовому засіданні зменшив позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» на його користь проіндексованих витрат, повязаних з перерахуванням на його платіжну картку суми відшкодованої матеріальної шкоди, з 116,50 грн. до 38,86 грн. та всього у відшкодування індексації заподіяної шкоди просив стягнути з відповідача на його користь 2595,47 грн.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, надав заперечення на позовну заяву.

Заслухавши осіб, що зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у липні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» про визнання дій неправомірними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 16.11.2010 року з ВАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» на користь позивача стягнено 2406,21 грн. у рахунок відшкодуванням матеріальної шкоди та понесених ним витрат.

В ході виконання вказаного судового рішення 02.08.2012 року ГУЮ у Херсонській області перераховано грошові кошти у розмірі 2406,21 грн. на особистий рахунок позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк», про що свідчить копія платіжного доручення №4782 від 02.08.2012 року.

Згідно виписки по рахунку позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк» №713919 03.08.2015 року на особистий рахунок ОСОБА_1 зараховано грошові кошти у розмірі 2382,15 грн.

Оскільки ПАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» рішення суду виконало та відшкодувало позивачеві завдану матеріальну шкоду в повному обсязі, підтвердженням чого є платіжне доручення №21037 від 18.07.2012 року, а тому підстави для покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню позивачеві проіндексованих витрат, повязаних з перерахуванням на його платіжну картку суми відшкодованої матеріальної шкоди відсутні.

Також відсутні підстави і для стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції заподіяної матеріальної шкоди з огляд на наступне.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому частина третя статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що дія частини другої статті 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Таким чином, підстави для покладення на ПАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» обовязку щодо сплати позивачеві індексу інфляції заподіяної матеріальної шкоди відсутні.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» про стягнення інфляційних витрат- залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

СуддяОСОБА_2