Справа № 2-894/11 Головуючий у І інстанції Лаврік В. В.
Провадження № 22-ц/780/2865/15 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 1 11.06.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Поліщука М.А., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі: Бобку О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Українська боргова компанія" на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання правочину недійсним, поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі з червня 1996 року по березень 2003 року він та ОСОБА_3 придбали трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, оформивши право власності на вказану квартиру на відповідачку. Після розірвання шлюбу колишня дружина без згоди позивача відчужила квартиру, уклавши 25.07.2007 року договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_4 Просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу недійсним та здійснити поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, зокрема визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину спірної квартири. Також просив суд зобовязати Фастівське МБТІ скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру та зареєструвати за кожним із сторін право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.06.2011 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 25.07.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу , зареєстрованого в реєстрі за №2825;

визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1;

визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1;

стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, повязані зі сплатою інформаційно-технічного забезпечення в розмірі 120 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ТОВ «Українська боргова компанія» в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

На момент розгляду справи квартира АДРЕСА_1 перебувала в іпотеці Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «АРМА», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія», що підтверджується Іпотечним договором від 25.07.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Чернишовою О.А. та зареєстровано в реєстрі за №2826.

Задовольняючи позов частково, суд першої виходив з того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а відсутність згоди співвласника на відчуження квартири є підставою для визнання правочину щодо продажу квартири недійсним.

Проте судом першої інстанції не було перевірено наявність чи відсутність обтяжень щодо спірної квартири, наслідком чого стало порушення прав Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма» як Іпотекодержателя та неправильно визначене коло осіб, яке мали бути залучені до справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення із наступних підстав.

Відповідно ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

По справі встановлено, що 25 липня 2007 року між ТОВ «КБ «АРМА» (правонаступником якого є ТОВ «Українська боргова компанія») та ОСОБА_4 був укладений договір про іпотечний кредит № 17/02-N/336, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_4 кредит у національній валюті на суму 300 000, 00 грн. під 12 % річних на термін до 24 липня 2037 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань, що випливають з кредитного договору, між ТОВ «КБ «АРМА» та ОСОБА_4 25 липня 2007 року був укладений договір іпотеки, який засвідчений Приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Чернишовою О.А. та зареєстровано в реєстрі за № 2827. Предметом іпотеки є спірна квартира АДРЕСА_1.

Таким чином, зважаючи на те, що спірна квартира була обтяжена правом апелянта звернути на неї стягнення згідно Договору іпотеки, місцевий суд в порушення вимог ст.ст. 212 - 214 ЦПК України належним чином не зясував фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору щодо вимог ОСОБА_2, яка правова норма підлягає застосуванню для правовідносин, що виникли між сторонами.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання правочину недійсним, поділ спільного майна подружжя не підлягають задоволенню, оскільки місцевим судом фактично не повністю досліджено матеріали справи та в порушення норм процесуального та матеріального права не зясовано ту обставину, що оскаржуване рішення може суттєво ускладнити процес реалізації предмета іпотеки і зробити неможливим задоволення законних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в позові, оскільки вимоги позивача не ґрунтуються на приписах закону.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українська боргова компанія" - задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2011 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: