РІШЕННЯ 219/7115/15-ц

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 2/219/3132/2015

16.12.2015 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області

У складі судді Хомченко Л.І.

При секретарі Халаджі А.В.

За участю представника позивача ОСОБА_1

Представника відповідача ОСОБА_2

Розгляну у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Артемівськ цивільну справ за позовом ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Артемівського міського управління юстиції Донецької області ,Державної казначейської служби України,Головного управління Державної казначейської служби України в Донецької області

Про стягнення матеріальної і моральної шкоди завданої незаконними діями державної виконавчої служби

ВСТАНОВИВ :

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду повязаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін на що може бути витрачено значний час ,суд вважає на необхідне постановити його вступну та резолютивну частину.

Керуючись ст. 15,30,62,215-218 ЦПК України ст. 386,388,1166,1167,1174ЦК України,суд

ВИРІШИВ

Стягнути з Державного казначейства України на користь ОСОБА_3 у розмірі 141 583(сто сорок одна тисяча пятсот вісімдесят три ) гривень на відшкодування матеріальної шкоди, завданої їй внаслідок неправомірних дій відділом державної виконавчої служби Артемівського міського управління юстиції Донецької області при виконанні рішення суду, за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку .

Стягнути з Державного казначейства України на користь ОСОБА_3 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок неправомірних дій відділом державної виконавчої служби Артемівського міського управління юстиції Донецької області при виконанні рішення суду, за рахунок коштів Державного

бюджету України шляхом безспірного списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку .

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення через Артемівський міськрайонний суд Донецької області .

Суддя :

РІШЕННЯ 219/7115/15-ц

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 2/219/3122/2015

16.12.2015 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області

У складі судді Хомченко Л.І.

При секретарі Халаджі А.В.

За участю представника позивача ОСОБА_1

Представника відповідача ОСОБА_2

Розгляну у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Артемівськ цивільну справ за позовом ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Артемівського міського управління юстиції Донецької області ,Державної казначейської служби України,Головного управління Державної казначейської служби України в Донецької області

Про стягнення матеріальної і моральної шкоди завданої незаконними діями державної виконавчої служби

ВСТАНОВИВ :

6.08.2015 року позивач звернувся з вказаним позовом до першого відповідача,посилаючись на те що їй на праві власності належала квартира18 будинку 36 по вул. Радянська у м Артемівськ на підставі свідоцтва про приватизацію . Згідно вироку Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 2.04.2007 року її було засуджено по ч.2 ст 149 КК України до 8 років позбавлення волі,а також стягнуто з неї солідарно на користь ОСОБА_4 і ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 5000 гривень кожній .Під час виконання вироку в частині стягнення з неї 10 000 гривень на користь ОСОБА_4 і ОСОБА_5 державним виконавцем Землянской І.Г.,яка є посадовою особою відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції ,була порушена процедура виконання рішення суду повязаного з реалізацією належного ї на праві власності майна,а саме квартири АДРЕСА_1 у м.

Артемівськ. Квартиру було продано на торгах. Доказом вини ОСОБА_6 є постанова суду від 8.09.2011 року відповідно до якої остання була визнана винною у скоєнні злочину передбаченого ст. ч.2,162,ч.1ст365 КК України і до неї було застосовано закон України про амністію . Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 25.05.2015 року у позові Артемівської міськрайонної прокуратури до ОСОБА_7 про визнання торгів недійними було відмовлено,просила на підставі ст. 386 ,388,1174 ЦК України стягнути з першого відповідача на її користь матеріальну шкоду заподіяну їй неправомірними діями державного виконавця Землянськой ІГ. У розмірі 18638 гривень і моральну 5000 гривень ,посилаючись на те що такими діями держвиконавця їй завдана і моральна шкода,так як вона залишилась без житла ,звільнившись з місць позбавлення волі,вона знімає житлове приміщення ,витрачає додаткові зусилля для організації свого життя .

27.10.2015 року позивачка звернулась з уточненням до позову ,у якому зазначила другого та третього відповідача як відділ державної виконавчої служби Артемівського міського управління юстиції Донецької області ,Державну казначейську службу України,Головне управління Державної казначейської служби України в Донецької області та просила стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду 18638 ,56 гривен і моральну 5000 гривень .

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги ,збільшив розмір заявлених вимог і просив стягнути матеріальну шкоду 141 583 гривень ,що дорівнює вартості квартир на даний час і моральну 5000 гривень .

Представник першого відповідача просила у позові відмовити,посилаючись на те що є рішення суду яким відмовлено у позові що до визнання торгів недійними.

Представник другого відповідача у судове засідання не зявився ,про час та дату розгляду справи його було повідомлено.

Представник третього відповідача у судове засідання не зявився ,про час та дату розгляду справи його було повідомлено.

Заслухав пояснення сторін і дослідив матеріали справи суд встановив наступні обставини :

Позивачу ОСОБА_3І на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 у м Артемівськ.,що підтверджується довідкою БТІ( арк..24с)

Відповідно до постанови Артемівського міськрайонного суду від 8.09.2011 року (арк.с.85-102) в наслідок умисних дій старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_8 які виразились у перевищенні посадовою особою своїх повноважень було спричинено суттєву шкоду законним права та інтересам ОСОБА_3 у вигляді незаконної реалізації належної їй на праві власності квартири розташованої за адресою м Артемівськ вул. Радянська 36-18,вартістю 62670 гривень ,в наслідок чого ОСОБА_3 було спричинено матеріальну шкоду в зазначеному розмірі,який в 100 і більш разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян,а також у вигляді незаконного зняття з реєстрації ОСОБА_3 по указаному адресу.

Вартість вказаної квартири відповідно до звіту про оцінку майна складає на30.11.2015 року 141 593 гривень(арк..с54).

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, як юридичний факт, є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування й моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Як роз'яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз'яснень, наданих у п.п. 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, їхніми посадовими чи службовими особами, настає незалежно від вини цих органів та осіб, тобто і при випадковому завданні.

Згідно ст. 8 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основи організації та діяльності Державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів Державної виконавчої служби визначаються Законом України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР (далі: Закон № 202/98-ВР).

Згідно ст.ст. 1, 2 вказаного Закону Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону № 202/98-ВР виконання рішень, перелік яких встановлено законом, покладається на державних виконавців.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, безпосередньо визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі: Закон № 606-XIV).

Права та обов'язки державних виконавців визначені законодавцем у ст. 11 Закону № 606-XIV.

Відповідно до вказаної правової норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок прийняття виконавчого документа до виконання, врегульований ст. 25 Закону № 606-XIV, відповідно до частини першої якої державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Захист прав сторін у виконавчому провадженні врегульовано ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 2 коментованої правової норми збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», якою регламентована відповідальність державних виконавців, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Як роз'яснено в п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦКі враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Як встановлено по справі, а саме як вбачається з постанови від 8.09.2011 року Артемівського міськрайонного суду ОСОБА_8 будучи посадовою особою, перевищив службові повноваження спричинила суттєву шкоду законним інтересам ОСОБА_9 при наступних обставинах,а саме 6 жовтня 2008 року відкрила виконавче провадження №16/1185 про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 5000 гривень на користь ОСОБА_4 і виконавче провадження №16/1186 ,про стягнення з ОСОБА_3І моральної шкоди у розмірі 5000 гривень на користь ОСОБА_10В ,та діючи умисно у порушення вимог ст.. 24 Закону України Про виконавче провадження,п 3.6.2 Інструкції про проведення виконавчих дій не надіслала постанову про відкриття зазначених виконавчих проваджень боржнику ОСОБА_3,чим порушила право боржника на добровільно виконання рішення суду та право на оскарження вказаної постанови,крім того в зазначених постановах не було встановлено строк на добровільне виконання рішення суду боржнику ОСОБА_3 . Крім того 6.10.2008 року ОСОБА_6Г об,єднала вищевказані виконавчі провадження в одне провадження в порушення п 4.19.1 Інструкції про проведення виконавчих дій,так як вона могла провести такі дії протягом 3 днів після закінчення строку на добровільне виконання .11.11.2008 року ОСОБА_8 винесла постанову про закриття виконавчих проваджень №16/1185 про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 5000гривень на користь ОСОБА_4 і №16/1186 про стягнення з ОСОБА_3І на користь ОСОБА_11 моральної шкоди 5000гривень і надіслала зазначені виконавчі листи для виконання за місцем знаходження засудженої у Чернігівській ВК 44 до відділу ВДВС Чернігівського міського управління юстиції, але після цього 20.11.2008 року ОСОБА_6 незаконно ,умисно ,достовірно знаючи, що не має права в проводити виконавчі дії направлені на примусове стягнення з ОСОБА_3 боргу, так як вище вказані виконавчі провадження були закриті ,а виконавчі листи надіслані для виконання іншому виконавчому відділу,винесла постанову про арешт квартири ОСОБА_3, та оголосила заборону на її відчуження,перевищуючи свої повноваження ,після чого 5.12.2008 року в порушення вимог ст.. 5 Закону України Про виконавче провадження,п 5.6.9 Інструкції про проведення виконавчих дій,у відсутність боржника та або її представника ,без рішення суд у про примусове проникнення до житла, незаконно проникла в указану квартиру,та скала акт опису та арешту квартири.

8.01.2009 року вказані виконавчі листи знову надійшли на виконання до Артемівського відділу державної виконавчої служби ,після чого ОСОБА_6 9.01.2009 року знову винесла постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3І на користь ОСОБА_45000 моральної шкоди і постанову про відкриття виконавчого провадження16/543Про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди 5000 гривень на користь ОСОБА_10 і в порушення вимог ст 24 закону України про виконавче провадження,п 3.6.2Інструкції про проведення виконавчих дій не надіслала боржнику ОСОБА_3І копій постанови про відкриття виконавчих проваджень,чим порушила право ОСОБА_3 на добровільне відшкодування шкоди та право на оскарження постанови ,після чого вжила заходи що до незаконної реалізації квартири яка належала на праві власності ОСОБА_3,в наслідок чого квартира позивачки була продана на публічних торгах.

Враховуючи викладене суд вважає ,що вимоги ОСОБА_3І про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди знайшли своє підтвердження доказами у судовому засіданні і тому іх слід задовольнити у повному обсязі

Суд також не може не погодитись з посиланнями позивачки на те ,що в наслідок незаконної реалізації квартири ,яка належала їй на праві власності їй спричинено і моральні страждання ,тому позов про стягнення моральної шкоди також слід задовольнити у повному обсязі так як він знайшли своє підтвердження доказами у судовому засіданні .

Пояснення представника першого відповідача про те що з вини відділу державного виконавчої служби не спричинено матеріальну шкоду ОСОБА_3І так як є рішення суду що до відмови у визнанні торгів недійсними суд вважає необгрнутованими ,так як факт заподіяння матеріальної шкоди позивачу підтверджується постановою суду від 8.09.2011року (арк. .с 85)

Керуючись ст. 15,30,62,215-218 ЦПК України ст. 386,388,1166,1167,1174ЦК України,суд

ВИРІШИВ

Стягнути з Державного казначейства України на користь ОСОБА_3 у розмірі 141 583(сто сорок одна тисяча пятсот вісімдесят три ) гривень на відшкодування матеріальної шкоди, завданої їй внаслідок неправомірних дій відділом державної виконавчої служби Артемівського міського управління юстиції Донецької області при виконанні рішення суду, за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку .

Стягнути з Державного казначейства України на користь ОСОБА_3 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок неправомірних дій відділом державної виконавчої служби Артемівського міського управління юстиції Донецької області при виконанні рішення суду, за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку .

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення через Артемівський міськрайонний суд Донецької області .

Суддя :

Справа № 219/7115/15-ц

2/219/3122/2015

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2015

Суддя Л.І.Хомченко