Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №330/780/15ц Головуючий у 1 інстанції: Федорець С.В.
Провадження № 22-ц/778/6606/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Бабак А.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області про визнання незаконним рішення Кирилівської селищної ради №14 від 15.07.1999 року, визнання законним рішення Кирилівської селищної ради №9 від 27.07.1995 року щодо приватизації земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області про визнання незаконним рішення Кирилівської селищної ради №14 від 15.07.1999 року та визнання законним рішення Кирилівської селищної ради №9 від 27.07.1995 року щодо приватизації земельної ділянки.

В позові зазначав, що йому на підставі державного акту про право власності на землю належить земельна ділянка по вул. Рибацькій, 25-а у смт Кирилівка Якимівського району. Площа цієї земельної ділянки, згідно акту, складає 0,0855га. Вказаний державний акт був виданий на підставі рішення Кирилівської селищної ради №9 від 27.07.1995 року (а.с.34). При цьому зазначає, що існує рішення Кирилівської селищної ради №14 від 15.07.1999 року, за яким площа належної йому земельної ділянки повинна складати 0,067га.

На підставі викладеного просив суд визнати недійсним рішення Кирилівської селищної ради №14 від 15.07.1999 року, визнати дійсним рішення Кирилівської селищної ради №9 від 27.07.1995 року.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті його позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Кирилівської селищної ради №9 від 27.07.1995 року, позивачеві було дозволено приватизацію земельної ділянки площею 0,08га у с.Степок.

На підставі цього рішення позивачеві було надано державний акт за №56 на право власності на земельну ділянку у с.Степок вул.Степна,17, розміром 0,855га.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд першої інстанції правильно зазначив у рішенні, що згідно до вимог ст.ст.3 та 15 ЦПК судом здійснюється захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав. Тобто, особа має право на судовий захист свого цивільного права чи інтересу лише в разі його порушення або оспорювання.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Кирилівської селищної ради №9 від 27.07.1995 року, яким позивачеві було дозволено приватизацію земельної ділянки площею 0,08га у с.Степок та виданий на підставі цього рішення державний акт за №56 на право власності на земельну ділянку у с.Степок вул.Степна,17, розміром 0,855га є чинними. Інших відомостей у суду немає.

Порушення прав або інтересів позивача не вбачається, а тому відсутні підстави для застосування заходів судового захисту.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, позовні вимоги про визнання законним рішення Кирилівської селищної ради №9 від 27.07.1995 року щодо приватизації земельної ділянки не відповідає визначеним законом способу захисту.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним рішення Кирилівської селищної ради №14 від 15.07.1999 року, то з матеріалів справи вбачається наявність документів та судових рішень, за якими вказане рішення селищною радою не приймалося (а.с.82,85).

Відповідно, є правильним рішення суду першої інстанції в частині відмови у позовних вимогах про визнання незаконним рішення Кирилівської селищної ради №14 від 15.07.1999 року.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції строків розгляду справи, яка розглядалася понад пять місяців, не спростовують висновки суду та не доводять неправильності ухваленого судом рішення.

В доводах апеляційної скарги, що у судовому засіданні не було взято до уваги вади його слуху не зазначено, чи вплинуло це на здійснення позивачем своїх процесуальних прав, чи призвело та яким чином до неправильного вирішення справи. Звідси слідує, що вказані доводи не можуть спростувати оскарженого рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності висновку рішення суду про пропуск ним строку позовної давності не мають свого підтвердження, оскільки з тексту рішення вбачається, що відмовлено позивачу по суті позовних вимог.

Одночасне з відмовою по суті вимог зазначення у рішенні суду щодо пропуску строку позовної давності не відповідає ч. 3 ст. 267 ЦПК України, за якою суд може вирішувати питання щодо дотримання строку звернення до суду та наслідків спливу позовної давності лише за заявою сторони у спорі, якої матеріали справи не містять.

Крім того, суд мав взяти до уваги розяснення п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» де вказано: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності багаторічних спорів з сусідкою ОСОБА_4 не можуть спростувати оскарженого рішення, оскільки позовних вимог до цієї особи у даній справі не заявлено і давати оцінку правовідносинам позивача з цією особою у даній справі суд права не має, оскільки вказане виходить за визначені ст. 11 ЦПК України межі розгляду справ.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих доказів.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно не зняв арешту з належної йому вищевказаної земельної ділянки не мають свого підтвердження.

Як вбачається з матеріалів справи позовна заява з вимогами щодо зняття обмежень, обтяжень, арешту з належної позивачу вказаної земельної ділянки до суду першої інстанції подана не була.

Наявне у справі клопотання, яким позивач просить скасувати арешт належної йому земельної ділянки не є позовною заявою (а.с.23) і суд обґрунтовано не ухвалив рішення за цим клопотанням.

Рішення суду відповідає ст.11 ЦПК України, оскільки суд розглянув справу в межах позовних вимог, а доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно не розглянув вимогу про зняття арешту з земельної ділянки, спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: