Справа № 131/949/14-ц Провадження № 22-ц/772/1528/2015Головуючий в суді першої інстанції Димбіцький Ю. В.
Категорія 27Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів: Сала Т.Б., Луценка В.В.,

при секретарі: Торбасюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Вінницького обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 03.04.2015 року, ухвалене по даній справі, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (правонаступник ВАТ «Державний ощадний банк України») в особі філії-Вінницького обласного управління звернулося в суд з вказаним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 січня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №2755.

За умовами цього договору ВАТ «Державний ощадний банк України» надало ОСОБА_2 кредит на споживчі потреби в сумі 150000 грн. зі сплатою 15,5% річних строком на 10 років до 04 січня 2018 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 12 січня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки. За цим договором іпотекодавці передали ВАТ «Державний ощадний банк України» належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів та по сплаті відсотків за користування цими коштами ОСОБА_2 не виконував. Станом на 24 квітня 2014 року його заборгованість перед банком становила 335155 грн. 16 коп.

На адресу позичальника та іпотекодавців направлялась 24 березня 2014 року вимога про погашення цієї заборгованості, але вона залишена без реагування.

Тому, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницького обласного управління звернулось в суд з позовом про звернення стягнення на квартиру, яку передали відповідачі під іпотеку.

Рішенням суду першої інстанції в задоволенні позову відмовлено. ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії-Вінницького обласного управління оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення та постановлення нового рішення про задоволення позову.

Законність оскаржуваного рішення поставлена під сумнів через неповне всебічне зясування обставин по справі та через неправильну оцінку наявних у справі доказів.

На підтвердження доводів апеляційної скарги наведені обставини про те. що суд першої інстанції, поставивши під сумнів законність договору іпотеки через те, що його не підписали всі іпотекодавці, не дослідив цього питання, не допитав нотаріуса, який реєстрував цей договір.

Окрім цього, даний договір іпотеки ніким не поставлений під сумнів і був чинним на час розгляду справи. Тому суд не мав, на переконання позивача, жодних підстав для відмови в задоволенні позову через незаконність договору іпотеки.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, представника ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі-філії Вінницького обласного управління, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах вимог апеляційної скарги, прийшла до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на субєктивній оцінці обставин, встановлених по справі та помилковому тлумаченні положень ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що договір іпотеки від 12.01.2008 року, предметом іпотеки якого являлась квартира АДРЕСА_1, хоча і був нотаріально посвідчений, але його підписав лише один співвласник цієї квартири ОСОБА_2 В той час, коли інші співвласники та сторони цього договору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 його не підписували. Тому суд прийшов до висновку, що договір іпотеки в частині іпотечних зобовязань цих співвласників іпотечної квартири є нікчемним.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступні обставини, встановлені в суді першої інстанції і які знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Встановлено, що договір іпотеки від 12 січня 2008 року, сторонами якого були відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» - іпотекодержатель та ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - іпотекодавці хоча і був нотаріально посвідчений, але згоду про передачу під іпотеку квартири АДРЕСА_1 своїм підписом засвідчив лише ОСОБА_2

Згідно витягу із реєстру прав власності на нерухоме майно вказана квартира перебувала у спільній частковій власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тобто дана квартира перебувала у спільній частковій власності (а.с. 20).

Відповідно до вимог ст. 578 ЦК України майно, що перебуває у спільній частковій власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. З положеннями цієї норми кореспондуються вимоги ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» про те, що майно, яке перебуває у спільній власності, може бути передано в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників нерухомого майна.

За приписами ч. 3 ст. 5 цього ж Закону частка у спільній частковій власності може бути самостійним предметом застави за умови виділення його в натурі.

Ч.1 ст. 220 ЦК України визначає, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, який відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України не створює юридичних наслідків.

В даному випадку не наступають наслідки про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який відмовив в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки договір іпотеки не визнаний недійсним і вимоги з цього приводу не заявлялись, тому мають застосовуватись наслідки його укладення.

Але, такі висновки суперечать приписам ст. 204 ЦК України про те, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір іпотеки від 12 січня 2008 року, сторонами якого були відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» - іпотекодержатель та ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - іпотекодавці є нікчемним відповідно до положень ч. 1 ст. 219 ЦК України, оскільки квартира яка перебувала у спільній власності відповідачів була передана під іпотеку без їх нотаріально посвідченої згоди.

А тому, керуючись ст.ст. 307, 308, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Вінницького обласного управління, відхилити.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 03.04.2015 року, ухвалене по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Підпис В. П. Нікушин

Судді: Підпис Т. Б. Сало

Підпис В. В. Луценко

Згідно з оригіналом

Суддя Апеляційного суду

Вінницької області ________ В. П. Нікушин