АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Качана В.Я.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

у грудні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 25 780грн. матеріальної шкоди та 5 000грн. моральної шкоди.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що є власником квартири АДРЕСА_1. 22 травня 2014р. сталося залиття його квартири у результаті неправомірних дій відповідача, який здійснював роботи на стоякових трубопроводах холодного та гарячого водопостачання, використовуючи електрозварювальний прилад. Через неправильне підключення зварювального апарату, відбулося пошкодження (обгорання) гнучкої підводки холодного водопостачання у його квартирі, що спричинило залиття підлоги у двох кімнатах квартири, терморегулятора у коридорі та тумбочки під умивальником у ванній кімнаті.

Позивач зазначав, що вартість відновлювального ремонту становить 24 580грн. відповідно до висновку, складеного ТОВ «Агентство експертної оцінки», за який сплачено 1 200грн.

Обґрунтовуючи заподіяння моральної шкоди, позивач посилався на неможливість належним чином користуватися квартирою, у результаті залиття квартири він зазнав душевних хвилювань та потрясіння.

Рішенням суду від 22 вересня 2015р. позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у сумі 24 580грн., моральну шкоду у сумі 1000грн., витрати на проведення оцінки - 1200грн., та сплачений судовий збір у сумі 501грн. 40коп.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на невідповідність висновків суду нормам матеріального права, неналежність оцінки наданим доказам.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянта, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення позивача та його представника, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 травня 2014р. сталося залиття квартири АДРЕСА_1, власником якої є позивач.

Відповідно до висновку про вартість проведення відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 після її залиття, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство експертної оцінки» 11 листопада 2014р., вартість відновлювального ремонту становить 24 580грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що шкода завдана у результаті винних дій відповідача, а її розмір знайшов своє підтвердження під час судового розгляду.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 зазначеної норми визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, позивач зобов'язаний надати суду докази у підтвердження завданої йому шкоди, а відповідач повинен довести, що дана шкода була завдана не з його вини.

Відповідно до акту, складеного комісією «ЖРЕО-404» 22 травня 2014р., залиття квартири позивача відбулося у зв'язку із тим, що у ванній кімнаті гнучка підводка ХВП пошкоджена та обгоріла під час виконання зварювальних робіт у нижче розташованій квартирі 49. також у акті зазначено, що причиною пошкодження гнучкої підводки ХВП у квартирі позивача стало неправильне підключення зварювального апарату під час виконання зварювальних робіт у квартирі 49.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не було надано належних та достатніх доказів у спростування зазначених документів.

Доводи апелянта про те, що залиття квартири позивача відбулося у результаті здійснення позивачем самовільного переобладнання труб у ванній квартирі, належними доказами не підтверджено, не було заявлено відповідачем і клопотання про призначення відповідної судової експертизи.

Посилання апелянта на те, що акт від 22 травня 2014р. про залиття квартири позивача не відповідає Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у акті зазначено, що залито і які наслідки, причини залиття. Не зазначення у акті обсягу робіт не може бути підставою для не прийняття зазначеного акту у якості належного доказу, так як відповідачем даний акт у порядку, встановленому ч. 1 ст. 60 ЦПК України, спростований не був.

Твердження апелянта про те, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження залиття підлоги у кімнатах квартири, так як допитані судом свідки надавали різні свідчення стосовно обсягу залитих приміщень, на думку колегії суддів, спростовуються матеріалами справи та актом від 22 травня 2014р. про залиття квартири, який підписаний комісією працівників ЖРЕО-404, та з яким був ознайомлений відповідач і не навів у ньому заперечень стосовно викладених обставин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про те, що залиття квартири позивача відбулося з вини відповідача, який і повинен відшкодувати завдану шкоду.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи розмір заподіяної матеріальної шкоди, правомірно прийняв, як доказ, висновок про вартість проведення відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 після її залиття, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство експертної оцінки» 11 листопада 2014р.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У підтвердження своїх позовних вимог позивач надав зазначений висновок, який був виконаний спеціалістом, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, видане Фондом державного майна України, та зареєстрований в Державному реєстрі оцінювачів.

Заперечуючи проти розміру позовних вимог, відповідач не надав докази, які б спростували докази, надані позивачем, а також не заявляв клопотання про призначення судової експертизи для визначення вартості ремонтних робіт квартири позивача.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що в акті про залиття квартири позивача від 22 травня 2014р. не зазначено, що у результаті залиття був пошкоджений килим у кімнаті, терморегулятор та тумбочка у ванній кімнаті. Проте, при визначенні вартості відновлювального ремонту квартири позивача була врахована вартість зазначених предметів.

При цьому, позивачем суду першої інстанції не було надано доказів, що вказані предмети були пошкоджені у результаті залиття квартири, яке сталося з вини відповідача 22 травня 2014р., та не придатні до експлуатації і підлягають заміні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав законних підстав включати вартість вказаних предметів до загального розміру збитків, які підлягають відшкодуванню відповідачем у результаті залиття квартири позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині зменшення розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а відшкодуванню підлягає вартість ремонтних робіт підлоги у кімнаті площею 12,8кв.м. - 5182грн. та у кімнаті, площею, 16,3кв.м. - 11 326грн., а всього - 16 508грн.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України зменшенню підлягає і судовий збір, який підлягає стягненню з відвідача на користь позивача, а саме: відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції правильно застосовував норми матеріального права та виходив із засад розумності та справедливості, тому підстав для зміни чи скасування рішення суду в цій частині колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015р. змінити, зменшивши розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, до 16 508грн. та розмір судового збору до 487грн. 20коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/14243/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Антипова Л.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Судді: