Кодимський районний суд Одеської області
____________________________________________________________________________________________________ Справа № 503/2159/15-ц
Провадження №2/503/32/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кодимі, Одеської області подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець відділу ДВС Кодимського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_1 звернулась до суду з погодженим з начальником ДВС поданням про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України через невиконане ним судове рішення про стягнення грошових коштів.

У поданні державний виконавець вказала, що у неї на виконанні перебуває виданий 17 січня 2015 року Одеським окружним адміністративним судом виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФУ в Кодимському районі Одеської області 1644 грн.60 коп., які до цього часу не сплачені, тому, з метою виконання боржником вказаного зобовязання, просила тимчасово обмежити його у праві виїзду за межі України.

В судове засідання державний виконавець не зявилась, вказавши у поданні про його розгляд без її участі. Неявка державного виконавця не перешкоджає розглядові вказаного подання.

Судом встановлено, що 17 січня 2015 року Одеським окружним адміністративним судом був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь Управлінням Пенсійного фонду України в Кодимському районі Одеської області страхового внеску на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в сумі 1644 грн.60 коп.

16 липня 2015 року постановою державного виконавця відділу ДВС Кодимського РУЮ на підставі вказаного виконавчого листа було відкрите виконавче провадження №48122306.

Пунктом 2 цієї постанови боржнику ОСОБА_3 в семиденний термін, тобто до 22 липня 2015 року, запропоновано добровільно сплатити присуджені судом грошові кошти.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Так, згідно з п.4 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, право вільно пересуватися може у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Законодавством України встановлено випадки, коли такі обмеження застосовуються, визначено порядок та умови їх застосування.

Так, випадки обмеження особи у праві виїзду за межі України передбачені ст.6 Закону України „Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", п.18 ч.3 ст.11 Зокону України „Про виконавче провадження", ч.1 ст.377-1 ЦПК України.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року за №606-ХІV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Частина 1 ст.377-1 ЦПК України передбачає, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За змістом п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, ухилившись, таким чином, від виконання зобов'язань.

Окрім того, застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення чи рішення іншого державного органу, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Вивченням подання та доданих до нього письмових документів встановлено, що будь-які докази, які підтверджують надіслання ОСОБА_4 та отримання ним копії постанови про відкриття виконавчого провадження, в якій містяться пропозиція про добровільне виконання ним зобов'язань, докази одержання боржником всіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження, як це передбачено вимогами ч.5 ст.25, ч.1 ст.31 ЗУ "Про виконавче провадження", а також докази того, що боржник їх отримав та ухиляється від виконання визначеного судовим рішенням зобов'язання, відсутні.

Таким чином, державним виконавцем не доведено, що боржнику відомо про його обов'язок сплатити зазначений борг на користь УПФУ у встановлений строк, як і не доведено і факту його ухилення від виконання вказаного зобовязання.

За таких обставин та відповідно до зазначених норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України є передчасним, оскільки наведені у ньому обставини і додані до нього документи не свідчать про умисне ухилення боржника від виконання рішення державного органу в контексті положень ст.377-1 ЦПК України, ст.6 закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та ст.11 закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для задоволення подання державного виконавця та встановлення щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України наразі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.377-1 ЦПК України, ст.ст.11, 31, 52, 68 закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV, ст.ст.1, 6 закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Сопільняк О.М.