АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Пікуль А.А., Шахової О.В.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про стягнення коштів за договором банківського вкладу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 липня 2014 року між ним та ПАТ "Дельта Банк" був укладений договір № 011-16529-180714 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" (для Друга) у доларах США, згідно з яким на депозитний рахунок позивачем було внесено суму в розмірі 10000 доларів США 00 центів, зі строком повернення вкладу до 14 січня 2015 року та сплатою відсотків у розмірі 9,75 % річних. По закінченню строку дії вказаного договору, позивач неодноразово звертався до установи банку з вимогами повернути йому суму вкладу та нараховані проценти. 20 лютого 2015 року відповідачем було надано виписку за операціями по картковому рахунку, відповідно до якої позивачу було повернуті грошові кошти за договором банківського вкладу, але відповідних грошових коштів не отримав. Посилався на те, що фактично вказані кошти у власність позивача передані не були, оскільки позивач не міг ними вільно розпоряджатися у зв'язку з тим, що картковий рахунок був йому недоступний у зв'язку з відсутністю у відповідача відповідних грошових коштів. Отже, на думку позивача, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, оскільки не повернув у власність позивача суму банківського вкладу та нараховані проценти.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ПАТ "Дельта Банк" на його користь суму банківського вкладу в розмірі 10000,00 доларів США та нараховані проценти в розмірі 97,64 доларів США.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки доводам позивача про те, що він позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися грошовими коштами, які надійшли на його картковий рахунок як повернення вкладу та нарахованих процентів за договором, а тому зобов'язання відповідача щодо повернення банківського вкладу та виплати нарахованих процентів за договором не можуть вважатися виконаними; крім того, ухилення відповідача від повернення вкладу є незаконним та безпідставним, оскільки відповідно до вимог ст. 1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження, тобто, не має права встановлювати не передбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що 18 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Дельта Банк" був укладений договір № 011-16529-180714 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" (для Друга) у доларах США, згідно з яким на депозитний рахунок позивачем було внесено суму в розмірі 10000 доларів США 00 центів, зі строком повернення вкладу до 14 січня 2015 року та сплатою відсотків у розмірі 9,75 % річних.

По закінченню строку дії вказаного договору, позивач неодноразово звертався до установи банку з вимогами повернути йому суму вкладу та нараховані проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Зі змісту спірного депозитного договору банківського вкладу вбачається, що відповідно до п. 1.10 вказаного договору передбачено, що вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки № 3422, відкритий в установі банку.

Згідно п. 1.9 договору банківського рахунку нараховані проценти за вкладом виплачуються щомісячно, починаючи з першого робочого дня місяця, що слідує за місяцем, в якому проценти нараховані відповідно до умов цього договору, а також у день повернення вкладу в кінці строку дії цього договору або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки № 3422, відкритий в установі банку. Нараховані проценти суму вкладу не збільшують.

Згідно виписки за операціями по картковому рахунку за період з 6 січня 2015 року по 30 січня 2015 року на картковий рахунок позивача № 3422 відповідачем було перераховано суму депозитного вкладу у розмірі 10000 доларів США та відсотки по депозиту в розмірі 97,64 доларів США (а. с. 7)

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 3-80гс14 від 2 вересня 2014 року, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки позивач позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися грошовими коштами, які надійшли на його картковий рахунок, зобов'язання відповідача щодо повернення банківського вкладу та виплати нарахованих процентів за договором не можуть вважатися виконаними, є необґрунтованими та підлягають відхиленню з урахуванням вищевикладеного.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що постановою правління Національного банку України від 2 березня 2015 року № 150 ПАТ "Дельта Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 2 березня 2015 року № 14 розпочато процедуру виведення "Дельта Банк" з ринку та запроваджено тимчасову адміністрацію в період з 3 березня 2015 року по 2 червня 2015 року; рішенням цього ж органу № 71 від 8 квітня 2015 року строк тимчасової адміністрації збільшено до 2 вересня 2015 року включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 2 жовтня 2015 року № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Дельта Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації банку з 5 жовтня 2015 року по 4 жовтня 2017 року включно та призначено уповноваженою особу Фонду на ліквідацію АТ "Дельта Банк" - КадироваВ.В.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"(далі - Закон), який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 цього Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредитором.

За правилами ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Згідно із ч. ч. 2, 3, 5 ст. 27 Закону уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ст. 28 цього Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Крім того, статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Згідно із ч. 2 ст. 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операції по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади.

Виходячи із результатів системного аналізу положень ЦК України, законів України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та "Про банки і банківську діяльність" колегія суддів приходить до висновку, що на підставі договору банківського вкладу між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини, які носять майново-грошовий характер, а відтак у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, на якого поширюється обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 3-217гс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач не мав правових підстав для задоволення вимог позивача поза процедурою ліквідації, в іншій ніж передбачено законом черговості, оскільки позивач має право отримати грошові кошти виключно у порядку та на умовах передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1

Посилання скаржника на те, що відповідач не має права встановлювати не передбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд, також є необґрунтованими та підлягають відхиленню з урахуванням вищевикладеного.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: А.А. Пікуль

О.В. Шахова