АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Івченко О.М.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу СолонецьТамара Миколаївна, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, скасування державної реєстрації, усунення перешкод у користуванні власністю, -

УСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, скасування державної реєстрації, усунення перешкод у користуванні власністю.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року відкрито провадження в справі.

В квітні 2015 року представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернувся з заявою, та просив у якості забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, скасування державної реєстрації, усунення перешкод у користуванні власністю - повернуто заявнику. Вирішено питання про повернення сплаченого судового збору.

Унікальний номер справи: 759/18568/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7457/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Ключник А.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, та просила ухвалу судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року скасувати, питання про забезпечення позову направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Посилаючись на те, що ухвала є безпідставною, незаконною та необґрунтованою, постановлена з грубим порушенням норм процесуального права.

Як на підставу скасування ухвали суду зазначила, що постановляючи ухвалу, суд першої інстанції необґрунтовано керувався нормами ч. 4 ст. 151 ЦПК України, яка стосується виключно порядку подання заяви про забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви з метою запобіганню порушенню права інтелектуальної власності.

Посилається, що позивачка статусу суб'єкта інтелектуального права не набувала, при цьому предметом позову є визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, скасування державної реєстрації, усунення перешкод у користуванні власністю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, скасування державної реєстрації, усунення перешкод у користуванні власністю - повернуто заявнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником, у відповідності до ч. 4 ст. 151 ЦПК України, не додано до заяви її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду та вважає його необгрунтованим, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. п. 4, 7, 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом позову є визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, скасування державної реєстрації, усунення перешкод у користуванні власністю.

З матеріалів справи вбачається, що обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що стала жертвою злочинних дій зі сторони відповідачів та нотаріуса, а підставою для звернення з заявою про забезпечення позову стало розміщення невідомими особами у всесвітній мережі Інтернет оголошення про продаж спірної квартири, у зв'язку з чим позивач побоюються повторного незаконного перепродажу, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі вказаних обставин та положень закону, суд першої інстанції не первірив належним чином, чи існує спір між сторонами, чи є необхідним у зв'язку з метою забезпечити виконання судового рішення в майбутньому забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, тощо.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами представника апелянта, що наявні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги щодо скасування оскаржуваної ухвали та повернення питання щодо забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постановляючи ухвалу суд діяв всупереч вимогам, передбачених ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаний або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як закріплено в ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для повернення заяви про забезпечення позову позивачу.

За таких підстав, ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до Святошинського районного суду міста Києва.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись, ст. ст. 303, 304, 307, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до Святошинського районного суду м. Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: