Справа № 450/3648/14 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/783/6736/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що оспорюваний заповіт був складений під психологічним тиском ОСОБА_4 Звертає увагу, що померла ОСОБА_7 мала чітку волю залишити однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 свому сину ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що їхній старший син ОСОБА_9 забезпечений житлом і проживає з сім'єю у власній двокімнатній квартирі у с. Муроване Львівської області, а ОСОБА_2 іншого житла не має.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 серпня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним заповіт ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 посвідчений 18 квітня 2008 року державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, яка була матір'ю позивача по справі ОСОБА_2 та бабусею відповідачу ОСОБА_5

Матеріалами справи встановлено, що згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності (а.с.10).

Як вбачається із заповіту від 18.04.2008 року ОСОБА_7 при житті склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла синові ОСОБА_9 (а.с.26).

Згідно довідки від 13.02.2015р. виданої виконавчим комітетом Сороки-Львівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про те, що ОСОБА_7 , 1928 р.н. до дня своєї смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала без реєстрації місця проживання в АДРЕСА_2, у сім'ї свого сина - ОСОБА_9. (а.с. 29)

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ч.1 ст. 231 ЦПК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Пунктом 6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних 16.05.2013№ 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. На підставі ст.215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. У разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом. Нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред'являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 районний суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_7 в момент вчинення оспорюваного заповіту усвідомлювала значення своїх дій та бажала скласти заповіт на користь ОСОБА_9, тобто такі дії померлої відповідали її внутрішній волі.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що оспорюваний заповіт від 18.04.2008 року був складений під психологічним тиском ОСОБА_4 на ОСОБА_7 колегія суддів не бере до уваги, оскільки апелянтом не доведено належними доказами дану обставину.

Окрім того в апеляційному суді відповідач - ОСОБА_5 заперечив обставини психологічного тиску на ОСОБА_7 під час складання заповіту на його батька ОСОБА_9.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Матеріалами справи також встановлено, що відповідно до листа головного лікаря 5-ї комунальної міської клінічної лікарні м. Львова №408 від 23.03.2015 року ОСОБА_7 у період з 01.12.2013 р. по ІНФОРМАЦІЯ_1 на стаціонарному лікуванні в 5-й МКЛ не перебувала та лікарняний листок не видавався. (а.с.62)

Колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку щодо відмови в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, оскільки встановлені судом першої інстанції обставини підтверджують матеріалами справи та не спростовані сторонами під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч.1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та або керувати ними.

Вищенаведена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-131цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська