Справа № 755/6777/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"11" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ластовки Н.Д.,

при секретарі Неділько Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 звертаючись з позовом до суду, просить визнати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зняти їх з місця реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі, які були зареєстровані при колишньому власнику квартири, в ній не проживають, за комунальні послуги не сплачують, добровільно знятися з місця реєстрації бажання не виявляють, вселитись до квартири наміру не мають.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, однак надала до суду заяву, де позов підтримала в повному обсязі та просила суд винести рішення у її відсутність за наявними у справі доказами та матеріалами, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомляли.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, враховуючи думку позивача, яка просила розглядати справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно свідоцтва посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М. від 03.02.2013 року встановлено, що ОСОБА_1 за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків належить на праві власності майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_1 виявила бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_6 (а.с. 5)

Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За нормою ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва.

За довідкою Форми 3 № 13 від 02.03.2015 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 (дружина колишнього власника), ОСОБА_3 (фізична особа колишнього власника), ОСОБА_4 (донька колишнього власника), власником особового рахунку є ОСОБА_1 (а.с. 5)

3гідно з ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», в якій зазначено, що: «Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання».

Відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Конституція України у ст.47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.9 Житлового кодексу УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

За нормою статті 156 Житлового кодексу УРСР, надано право членам сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, право користуватися цим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їхньому вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Як убачається з пояснень позивачки, викладених у позовній заяві, відповідачі були зареєстровані в спірній квартирі колишнім власником квартири та залишилися зареєстрованими в квартирі, яка на праві власності належить позивачці, разом з тим в ній не проживають.

За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивачка правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав, в даному випадку, у порядку визнання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № АДРЕСА_1 та зняти їх з місця реєстрації, оскільки, як доведено в суді відповідачі у спірній квартирі не проживають, за комунальні послуги не сплачують, наміру вселятись до спірної квартири немає.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 64, 71, 99 Житлового кодексу України, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 1976 року народження, ОСОБА_3, 1948 року народження, ОСОБА_4, 1995 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: