Справа № 199/928/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Яншиній Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 міської ради, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів про визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом та заповітом в рівних частках по 1/2 частині домоволодіння №74 по вул. Щитовій у м. Дніпропетровську.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що на підставі договору на право побудови будинку та безстрокового користування земельної ділянки від 18.06.1954 року, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-3244, ОСОБА_5 належало домоволодіння №74 по вулиці Щитовій у місті Дніпропетровську (колишня адреса: вул. Щитова, 8а).

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 рішенням Амур-Нижньодніпровського народного суду міста ОСОБА_4 від 10.06.1969 року зазначене домоволодіння було розподілене між ними в натурі по 1/2 частині кожному.

26.04.1977 року між Костогриз (в шлюбі ОСОБА_6) ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був укладений шлюб, актовий запис №528.

ОСОБА_8 помер 14.04.1999 року, актовий запис №683. За життя він склав заповіт від 12.01.1989 року, реєстровий №2-162, яким все належне йому на день смерті майно заповідав дружині ОСОБА_9.

Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину домоволодіння №74 по вулиці Щитовій у місті Дніпропетровську, яку в порядку ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) успадкувала його дружина ОСОБА_9, однак свідоцтво про право на спадщину на дану частину спадщини не отримувала. Також на спадщину після смерті свого батька претендує і донька ОСОБА_5 від першого шлюбу - відповідачка по справі ОСОБА_3, яка із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась, не була зареєстрована разом зі спадкодавцем на день його смерті та фактично спадкове майно не приймала.

ОСОБА_9 отримала свідоцтво про право на частину спадщини за заповітом: 28.12.1999 року - на 23/100 частини домоволодіння №157 по вул.Грінченка у м.Дніпропетровську, 14.09.2002 року - на грошовий внесок в Ощадному банку №6720/038 м. Дніпропетровська, 18.12.2004 року - на домоволодіння №163 по вул. Грінченка у м. Дніпропетровську. При цьому постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.01.2014 року ОСОБА_9 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину домоволодіння №74 по вулиці Щитовій у місті Дніпропетровську через відсутність первинної реєстрації права власності на вказане домоволодіння за спадкодавцем ОСОБА_5.

25.07.2003 року померла мати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - ОСОБА_6. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину домоволодіння №74 по вулиці Щитовій у місті Дніпропетровську, яку в порядку ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) успадкував її син ОСОБА_1, який постійно проживав та був зареєстрований разом з матір'ю на день її смерті. Донька спадкодавця відповідачка по справі ОСОБА_3 заперечує право на спадщину тільки за позивачем ОСОБА_1 та також звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_9 померла 02.07.2014 року, актовий запис №1137. За життя вона склала заповіт на ім'я своєї онуки ОСОБА_2, яка у встановлений законом строк звернулась до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому була залучена до справи як правонаступник позивача, а в подальшому заявила самостійні вимоги про визнання за нею право власності на спадкове майно.

Посилаючись на дані обставини, позивачі просили суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння №74 по вулиці Щитовій у місті Дніпропетровську, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, який помер 14.04.1999 року, та за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння №74 по вулиці Щитовій у місті Дніпропетровську, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_9, яка померла 02.07.2014 року.

Представник позивачів у судове засідання не з'явився, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив справу слухати у його відсутність, про що надав письмову заяву.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, проти позову не заперечувала, просила справу слухати у її відсутність, про що також надала письмову заяву.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день слухання справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надав суду копію спадкової справи №1156/99, №893/2013 та 802/2014, а також письмову заяву, якою просив справу слухати у відсутність третьої особи та постановити рішення згідно з вимогами чинного законодавства.

Дослідивши матеріали цивільної справи та спадкових справ, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору на право побудови будинку та безстрокового користування земельної ділянки від 18.06.1954 року, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-3244, ОСОБА_5 належало домоволодіння №74 по вулиці Щитовій у місті Дніпропетровську (колишня адреса: вул. Щитова, 8а).

Земельна ділянка площею 600 м.кв. за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щитова, 74 (колишня адреса: вул. Щитова, 8а) була відведена ОСОБА_5 згідно з актом відводу на підставі рішення виконкому №810 від 13.04.1954 року.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі та від даного шлюбу мали двох дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 рішенням Амур-Нижньодніпровського народного суду міста ОСОБА_4 від 10.06.1969 року зазначене домоволодіння було розподілене між ними в натурі по 1/2 частині кожному.

26.04.1977 року між Костогриз (в шлюбі ОСОБА_6) ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був укладений шлюб, актовий запис №528. Від даного шлюбу у них дітей не було.

ОСОБА_8 помер 14.04.1999 року, актовий запис №683. За життя він склав заповіт від 12.01.1989 року, реєстровий №2-162, яким все належне йому на день смерті майно заповідав дружині ОСОБА_9, яка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на частину спадщини за заповітом: 28.12.1999 року - на 23/100 частини домоволодіння №157 по вул. Грінченка у м. Дніпропетровську, 14.09.2002 року - на грошовий внесок в Ощадному банку №6720/038 м. Дніпропетровська, 18.12.2004 року - на домоволодіння №163 по вул. Грінченка у м. Дніпропетровську. При цьому постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.01.2014 року ОСОБА_9 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину домоволодіння №74 по вулиці Щитовій у місті Дніпропетровську через відсутність реєстрації права власності на вказане домоволодіння за спадкодавцем ОСОБА_5.

25.07.2003 року померла мати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - ОСОБА_6. Після її смерті відкрилася спадщина на іншу 1/2 частину домоволодіння №74 по вулиці Щитовій у місті Дніпропетровську, яку в порядку ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) успадкував її син ОСОБА_1, оскільки був зареєстрований разом зі спадкодавцем на день її смерті та звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, донька спадкодавця ОСОБА_3 також звернулась із заявою про прийняття спадщини 29.09.2013 року, однак фактично спадщину не приймала, не була зареєстрована разом з матір'ю на день її смерті, судового рішення про встановлення факту прийняття спадщини суду не надала, пропущений строк на прийняття спадщини їй поновлений не був. Таким чином, суд вважає ОСОБА_10 такою, що спадщину не прийняла, та підстав для визнання за нею права власності на спадкове майно, не вбачає.

ОСОБА_11 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.01.2014 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину після смерті матері ОСОБА_6 з причини відсутності первинної реєстрації права власності на домоволодіння №74 по вулиці Щитовій у місті Дніпропетровську.

Під час перебування даної справи в провадженні суду, ОСОБА_9 померла 02.07.2014 року, актовий запис №1137. За своє життя вона склала заповіт на ім'я своєї онуки ОСОБА_2, яка у встановлений законом строк звернулась до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Правонаступник позивача ОСОБА_2 також звернулася до суду із самостійними вимогами про визнання за нею права власності на ? частину домоволодіння №74 по вулиці Щитова у місті Дніпропетровську, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, яка померла 02.07.2014 року.

Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За даними КП «ОСОБА_4 міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 року відсутні відомості про реєстрацію права власності на домоволодіння №74 по вулиці Щитовій у місті Дніпропетровську.

Згідно з вимогами ст.ст. 54, 58, 59 ЦК Української РСР 1922 року, що діяв на момент завершення у 1955 році будівництва спірного житлового будинку, предмет приватної власності можуть становити будівлі, власники яких мають право володіти, користуватись, розпоряджатись ними та вимагати усунення всяких порушень їх прав. Указом Президії Верховної ради СРСР «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних жилих будинків» від 26.08.1948 року передбачено право кожного громадянина збудувати для себе на праві приватної власності жилий будинок з відведенням йому у безстрокове користування земельної ділянки. ОСОБА_11 також передбачено, що збудовані на відведених земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників.

За положеннями ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства не мають зворотної дії в часі, тому та обставина, що батьки позивача за своє життя не встигли зареєструвати в БТІ за собою право власності на вищезазначене домоволодіння на підставі Договору «На право побудови будинку та безстрокового користування земельної ділянки» від 18.06.1954 року (який був на той час правовстановлюючим документом) та на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського народного суду міста ОСОБА_4 від 10.06.1969 року, на думку суду, не має правового значення, оскільки відповідно до чинного станом на 1955 рік законодавства (ЦК УРСР в редакції 1922 року), ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_6 були належними власниками вищезазначеного домоволодіння.

Таким чином, відповідно до вимог ЦК УРСР (в редакції 1922 року) та п.32 Положення про житлово-будівельні колективи та індивідуальних забудовників у містах і селищах міського типу Української РСР (затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.58р.), нотаріально посвідчений договір, укладений між виконкомом міської (районної) ради і індивідуальним забудовником, є документом, що підтверджує право особистої власності на збудований будинок, у зв'язку з чим спадкодавці також мають право власності на зазначене домоволодіння. Вищезазначений договір містить запис про його реєстрацію у виконкомі АНД Ради.

Згідно з технічним паспортом, складеним КП «ДМБТІ», усі будівлі та споруди у домоволодінні №74 по вулиці Щитовій у місті Дніпропетровську збудовані до 05.08.1992 року.

Відповідно до пункту 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 N 91 (Порядок N 91), зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 за N 830/19568 (далі - Порядок), документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.92 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Аналогічне роз'яснення міститься в листі Державної Реєстраційної Служби України від 12.03.2013 р. N 95-06-15-13 начальнику реєстраційної служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, начальникам реєстраційних служб головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі «Щодо державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 1992 року».

Згідно з технічним паспортом від 27.01.2014 року домоволодіння №74 по вулиці Щитовій у місті Дніпропетровську в цілому складається з: житловий будинок літ. А-1 з прибудовою літ. а-1 та ґанком літ. а, загальною площею 67,5 кв.м., житловою 46,7 кв.м., погріб літ. під А-1, сарай літ. Б, сарай літ. В, вбиральня літ. Г, душ літ. Д, інші споруди №1-6, І, та всі будівлі та споруди побудовані до 1992 року.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи те, що позивачі у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5, який помер 14.04.1999 року, та після ОСОБА_9, яка померла 02.07.2014 року, право власності за спадкодавцями на домоволодіння №74 по вулиці Щитовій у місті Дніпропетровську в суді доведено та знайшло своє обгрунтування, тому суд вважає визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння №74 по вулиці Щитовій у місті Дніпропетровську, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, який помер 14.04.1999 року; за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння №74 по вулиці Щитовій у місті Дніпропетровську, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_9, померла 02.07.2014 року.

Витрати по справі суд вважає віднести на рахунок сторони, що її понесла.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 212215 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 386, 392, 1266, 1268, 1269, 1270, 1278 ЦК України, ст.ст. ст.54, 58, 59 ЦК Української РСР ( в редакції 1922 року), ст.ст. 75, 548, 549, 561 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ОСОБА_11 Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 міська рада, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину домоволодіння №74 по вулиці Щитова у місті Дніпропетровську, яке складається з: житловий будинок літ. А-1 з прибудовою літ. а-1 та ґанком літ. а, загальною площею 67,5 кв.м., житловою 46,7 кв.м., погріб літ. під А-1, сарай літ. Б, сарай літ. В, вбиральня літ. Г, душ літ. Д, інші споруди №1-6, І, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, який помер 14.04.1999 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, право власності на 1/2 частину домоволодіння №74 по вулиці Щитова у місті Дніпропетровську, яке складається з: житловий будинок літ. А-1 з прибудовою літ. а-1 та ґанком літ. а, загальною площею 67,5 кв.м., житловою 46,7 кв.м., погріб літ. під А-1, сарай літ. Б, сарай літ. В, вбиральня літ. Г, душ літ. Д, інші споруди №1-6, І, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_9, померла 02.07.2014 року.

Витрати по справі віднести на рахунок сторони, що її понесла.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: