Ухвала

іменем україни

06 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Гримич М.К., Євтушенко О.І.,

Мартинюка В.І., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 27 березня 1987 року до 01 листопада 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 За період шлюбу вони придбали квартиру АДРЕСА_1; автомобіль «Opel», державний номерний знак НОМЕР_1. Крім того, у період шлюбу відповідач уклав із Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») договори «Про розміщення вкладу «Готівка Щомісяця» від 07 листопада 2012 року № 00116732, від 10 грудня 2012 року № 00130659, від 10 червня 2013 року № 00181901. Згоди про поділ майна між ними не досягнуто. Вважає, що вказане майно повинно бути розділено рівними частками, тому просить виділити їй зазначену квартиру, а відповідачу - вказаний автомобіль; стягнути з відповідача Ѕ частини процентів у сумі 8 565 грн 92 коп., нарахованих за договорами «Про розміщення вкладу «Готівка Щомісяця», укладеними між відповідачем та ПАТ «Платинум Банк», а також судові витрати.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року, позов задоволено частково.

Розділено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільне сумісне майно подружжя, яке набуте ними під час шлюбу, а саме: автомобіль марки «Opel», модель «Combo», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, та квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 31,6 кв. м, жилою площею 14,80 кв. м, визнавши за кожним з них право власності на Ѕ частини вказаного майна.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ст. 70 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України).

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Судами встановлено, що з 27 березня 1987 року до 01 листопада 2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу за спільні кошти подружжя ОСОБА_4 придбало автомобіль марки «Opel», модель «Combo», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, та квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, встановлено, що під час шлюбу у 2012-2013 роках ОСОБА_4 уклав із ПАТ «Платинум Банк» договори банківського вкладу «Про розміщення вкладу «Готівка Щомісяця», а саме: від 07 листопада 2012 року № 00116732, від 10 грудня 2012 року № 00130659 та від 10 червня 2013 року № 00181901.

Також встановлено, що 13 грудня 2013 року подружжя ОСОБА_4 за взаємною згодою розділило між собою грошові кошти за вищевказаними депозитними договорами, про що ОСОБА_3 написала розписку.

Того ж дня на ім'я ОСОБА_3 у ПАТ «Платинум Банк» було відкрито рахунок, на який ОСОБА_4 перерахував 40 тис. грн (а. с. 26).

Заперечуючи проти позовних вимог про стягнення грошових коштів в якості нарахованих процентів за договорами банківського вкладу, відповідач зазначив, що отримавши за спільною домовленістю 40 тис. грн, ОСОБА_3 у вказаній розписці засвідчила, що в подальшому вона не буде пред'являти претензій на залишок коштів на цих депозитах.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про безпідставність позовних вимог про стягнення на користь позивача Ѕ частини процентів, нарахованих за вищевказаними договорами, а також недоведеність належними і допустимими доказами факту використання відповідачем у період шлюбу процентів за вкладами на свої особисті потреби.

Крім того, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно виходив з того, що квартира та автомобіль є неподільними речами, сторони не дійшли згоди з приводу виділення їх у власність одному з них та розміру компенсації на користь іншого, така компенсація не вносилась на депозитний рахунок суду, тому дійшов обґрунтованого висновку про визнання за кожним зі сторін по Ѕ ідеальної частини на вказане майно.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України розглянув усі доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України недопустимо.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.К. Гримич

О.І. Євтушенко

В.І. Мартинюк

О.В. Ступак