Справа № 444/980/15-ц
Провадження № 2/444/520/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Оприск З. Л.

секретар судового засідання Мариняк Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення суми авансу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.09.2012 року відповідач отримав від позивача аванс у розмірі 5000 (п'ять тисяч) доларів США для купівлі житла в АДРЕСА_1, яке належить відповідачу. Тому позивач просив стягнути з відповідача кошти в розмірі 105250,00 грн., що еквівалентно 5000 доларів США, та сплачений судовий збір.

Позивач у судовому засіданні з підстав, викладених у позовній заяві, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Підтвердив факт передання 5000 доларів США відповідачу та наявність у нього оригіналу договору.

Представник позивача у судовому засіданні з підстав, викладених у позовній заяві, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Окрім цього наголосив, що цей спір не є тотожним до спору, який вже розглядався в Жовківському районному суді Львівської області.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що рішенням, яке набрало законної сили, було вирішено спір, тотожний до спору, що розглядається. Тому просив закрити провадження у справі.

У судовому засіданні було досліджено наявні в матеріалах справи письмові докази.

З копії договору від 02.09.2012 року вбачається, що ОСОБА_4 отримав завдаток від позивача у розмірі 5000 (п'ять тисяч) доларів США для купівлі житла в АДРЕСА_1.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 у справі № 444/1072/13-ц, предметом позову було визнання договору дійсним та стягнення 10000 доларів США, що було передбачено договором як завдаток, а підставою позову був договір від 02.09.2012 року.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача грошових коштів, а підставою - передача грошових коштів, як авансу.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 23.04.2013 року у справі №444/1072/13-ц у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору від 02.09.2012 року про отримання завдатку на укладення договору купівлі-продажу житла за адресою АДРЕСА_1 Жовківського району Львівської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дійсним та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_4 в його користь 79930,00 грн., що є еквівалентно 10000 дол. США - відмовлено.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

До даних правовідносин слід застосовувати відповідні правила Цивільного кодексу України 2003 року.

Судом встановлено, що 02.09.2012 року відповідач отримав від позивача кошти у розмірі 5000 (п'ять тисяч) доларів США для купівлі житла в АДРЕСА_1, що підтверджується договором від 02.09.2012 року, укладеним між сторонами.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Як вбачається із договору від 02.09.2012 року, укладеного між сторонами, такий не був нотаріально посвідчений на виконання вимог ст. 657 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За таких обставин договір від 02.09.2012 року, укладений між сторонами, є нікчемним.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Оскільки договір від 02.09.2012 року, укладений між сторонами, є нікчемним, тому грошові кошти набуті відповідачем за ним є набутими без достатньої правової підстави та підлягають поверненню позивачу.

Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За таких обставин, керуючись принципом диспозитивності, позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України закриття провадження у справі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, вирішило спір, тотожний до спору, що розглядається, тобто коли одночасно тотожні всі елементи: сторони, предмет і підстава позовів. Однак у справі № 444/1072/13-ц та у справі, що розглядається, не є тотожними підстави позову, що унеможливлює закриття провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Також, згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А відтак, з відповідача в користь позивача слід стягнути 1052,50 гривень судового збору, сплаченого позивачем при подачі даного позову.

Керуючись ст.ст. 192, 203, 215, 216, 220, 533, 570, 657, 1212 ЦК України, ст.ст. 3, 6, 10, 57, 58, 60, 88, 208-209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_2, ідентифікаційний № НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_3, ідентифікаційний № судом не встановлено) кошти в розмірі 105250,00 (сто п'ять тисяч двісті п'ятдесят) грн., що еквівалентно 5000 (п'ять тисяч) доларів США

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_2, ідентифікаційний № НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_3, ідентифікаційний № судом не встановлено) сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1052,50 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Оприск З. Л.