АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/3309/15
Категорія:договірні Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Крилової Т.Г., Трішкової І.Ю.,

за участю секретарів Литвин О.Б., Лашакової Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 19 березня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування реєстрації права власності, -

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом. Просила:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 31 травня 2013 року квартири АДРЕСА_1, укладений між Публічним акціонерним товариством (далі ПАТ) «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу (далі ХМНО) ОСОБА_4;

- скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на вказану квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що спірна квартира належала їй та ОСОБА_6 на праві власності. 31 липня 2007 року між нею (ОСОБА_7Ю.), ОСОБА_6 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір іпотеки, відповідно до якого спірна квартира була передана в іпотеку Банку. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2012 року надано право ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на продаж будь-якій особі вказаної квартири. 31 травня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено спірний договір купівлі-продажу квартири за ціною 292 937,00 гривень.

Вважає, що є підстави для визнання цього договору недійсним, оскільки:

- під час оформлення договору купівлі-продажу Банк не поставив до відома нотаріуса та покупця про те, що заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2012 року переглядається в апеляційному порядку;

- у порушення статті 38 Закону України «Про іпотеку» Банк не повідомив за 30 днів до укладення договору іпотекодавця про свій намір продати предмет іпотеки та здійснив продаж предмета іпотеки за ціною значно нижчою за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 січня 2014 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2014 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 січня 2014 року скасовано та хвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 січня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2014 року скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 19 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування рішення суду перщої інстанції, посилаючичь на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального і процесуального права.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали, представники ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» проти задоволення апеляційної скарги заперечували, ОСОБА_5 та приватний нотаріус ОСОБА_4 подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6..

31 жовтня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір. На забезпечення виколнння зобовязань за цим договором того ж дня між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 і ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, відповідно до якого спірна квартира була передана в іпотеку Банку.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2013 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитом у розмірі 353 479,94 гривень, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2, з наданням права ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» продати квартиру будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за ціною, яка буде визначена в експертному звіті суб'єкта оціночної діяльності.

26 листопада 2012 року Банк направив на адресу іпотекодателей та боржника лист-повідомлення № 10020/2554 про те, що АТ «Банк «Фінанси та кредит» має намір реалізувати предмет іпотеки за ціною яка буде визначена в експертному звіті суб'єкта оціночної діяльності.

31 травня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4.

Згідно висновку про вартість майна, виданного 10 квітня 2013 року суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8, ринкова вартість квартири становить 284 000 гривень, про що зазначено у пункті «5» спірного договору купівлі-продажу.

За умовами спірного договору (п.4) продаж вчинено за 292 937 гривень, які покупець ОСОБА_3 сплатила, а продавець ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» отримав до підписання цього договору (т.1 а.с.179-201).

Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 9270 від 06 грудня 2013 року визначена ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 станом на момент проведення експертизи у 493 310 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для визнання спірного договору недійсним відсутні.

Судова колегія з таким висновком погоджується, при цьому виходить з наступного.

За приписами ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.11 ЦПК, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог, підстави позову визначає позивач.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За приписами ч.1 ст.38 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу), якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Як на підставу для визнання правочину недійсним позивач послалась на те, що іпотекодержатель не виконав, встановлений ч.1 ст.38 Закону України «Про іпотеку» обов'язок - за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки письмово повідомити іпотекодавця про свій намір укласти цей договір.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, Банком надано докази на підтвердження виконання вимог ч.1 ст.38 зазначеного Закону щодо своєчасного повідомлення ОСОБА_2 про свій намір продати предмет іпотеки, і жодних доказів на спростовуання тих, що надані відповідачем, позивач суду не надала.

Крім того, ч.1 ст.38 Закону Украни «Про іпотеку» передбачені наслідки невиконання цієї умови іпотекодержателем, у вигляді відповідальності іпотекодержателя, зокрема, перед іпотекодателем за відшкодування завданих збитків.

Частиною 6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу) передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; у разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Як на підставу для визнання спірного договору купівлі-подажу недійсним позивач також послалась на те, що продаж предмета іпотеки вчинено за ціною значно нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, що порушує права іпотекодавця.

Проте, зазначена обставина також не є підставою для визнання спірної угоди недійсною у розумінні ст.203 ЦК України. Як зазначено вище, Законом передбачана відповідальність іпотекодержателя за реалізацію предмета іпотеки за ціною нижчою за звичайні ціни на цей вид майна у вигляді відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, якщо іпотекодатель ОСОБА_2 вважає, що предмет іпотеки було реалізовано за ціною нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, то вона не позбавлена можливості захистити свої права у передбачений Законом спосіб. У даній справі таких вимог позивач не заявляла.

Враховуючи, що заочне рішення Московського районного суду від 18 липня 2012 року набрало законної сили 30 липня 2012 року (т.1 а.с.33), та що ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2013 року це рішення було залишено без змін, посилання позивача на те, що на момент укладення спірної угоди рішення переглядалось судом апеляційної інстанції не впливає на правильність оскаржуваного рішення та не є підставою для визнання спірної угоди недійсною.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та непогодження з їх оцінкою і висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді