Справа № 266/3120/13-ц
Провадження № 2/266/378/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі : судді Сараєва І,А., при секретарі Сологуб Т.В., представника позивача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Пасажирського вагонного депо м. Маріуполь, третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, про відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2013 року позивачка звернулась до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди. Посилалась на те, що під час виконання трудових обов'язків вона працювала в пасажирському вагонному депо м. Маріуполь провідником пасажирських вагонів. При виконанні своїх трудових обовязків 12 серпня 2000 року о 05год. 30хв. в вагоні № 21047 пасажирського поїзда сполученням «Маріуполь-Вороніж» була розмивка вагонів, де під час прибирання вагонів вона отримала травму лівої руки. За результатами розслідування нещасного випадку був складений акт форми Н-1 від 14 серпня 2000 року за № 2 про нещасний випадок на виробництві. В результаті даного нещасного випадку вона стала інвалідом другої групи із втратою 70 % професійної працездатності. На даний час їй встановлена третя група інвалідності і 60% втрати професійної працездатності. Після даного випадку її життя різко змінилось, вона стала відчувати себе неповноцінною людиною, травма і нещасний випадок призвели до нескінченних моральних страждань. За увесь час після одержання травми вона проходила постійне лікування, їй було зроблено вісім операцій, але навіть після проведення лікування функції руки не відтворені, що призвело до деяких незручностей у власному житті окрім і до того, що вона відчуває постійну фізичну біль. Також вона не має можливості працевлаштування, їй присутнє відчуття власної неповноцінності, її власне життя було зруйноване після отримання травми, т.я. вона отримала ще і психологічну травму, яка переросла в моральні страждання. В даних стражданнях і отриманні психологічної травми вона вбачає вину підприємства де відбулась травма, і яке нехтує нею, у звязку з чим просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_1, яка діє на підставі договору про надання юридичної допомоги, підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні, посилались на те, що на підприємстві були створені не безпечні умови праці, внаслідок чого ОСОБА_2 отримала інвалідність, а тому позов просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, позов не визнав, пояснивши, що на момент втрати позивачкою працездатності діяли Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472, які і треба застосовувати при розгляді справи. Відповідно до п. 11 яких розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 2550,00 грн. Оскільки позивачка не підтвердила і не доказала, що має право на відшкодування моральної шкоди, а тому у задоволенні позову просив відмовити.

Представник третьої особи - ОСОБА_4 частково визнав позов, підтвердив, що позивачка знаходиться на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі Донецької області , як особа яка отримала травму під час виконання своїх професійних обов'язків. Фондом позивачці сплачуються щомісячні виплати у відповідності з вимогами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», також сплачуються додаткові витрати на оздоровлення.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у період з 5 червня 1992 року по 06 березня 2001 року перебувала у трудових відносинах з Вагонним депо Маріуполя, працювала провідником пасажирських вагонів, звільнена з роботи за ст. 38 КЗпП України у зв'язку з переходом на інвалідність 2 групи, що підтверджується копією трудової книжки (том 1, а.с. 10-12).

З акту про нещасний випадок на виробництві № 2 від 14 серпня 2000 року за формою Н-1 встановлено, що 12 серпня 2000 року о 08 год.00хв. бригаді пасажирського поїзду № 186-185 Маріуполь - Вороніж була призначена розмивка вагонів. Провідник ОСОБА_2 почала розмивку вагону № 21047 о 05 годині 30 хвилин, оскільки вона в цей час знаходилася на чергуванні. Під час прибирання верхньої полки, провідник стала однією ногою на столик, другою - на нижню полку. Столик обірвався і ОСОБА_2, втративши рівновагу, впала. В результаті нещасного випадку позивачка була травмована і отримала пошкодження лівої руки, оскольчатий перелом лівого плеча (том 1, а.с. 4-5).

Згідно довідки МСЕК від 18 червня 2012 року ОСОБА_2 встановлено 60% втрати працездатності (том 1, а.с.9).

З медичної картки ОСОБА_2 вбачається велика кількість проведених операцій та тривалий час знаходження на лікуванні (том 1, а.с.36, 38-53).

Відповідно до висновку Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз № 6858/31 від 16 травня 2014 року - ситуація травмування ОСОБА_2 під час виконання нею трудових обов'язків 12 серпня 2000 року, являється для неї психотравмувальною. Позивачці завдані душевні страждання, як психологічна основа моральної шкоди. Між травмуванням ОСОБА_2, під час виконання нею трудових обов'язків 12 серпня 2000 року та моральними стражданнями потерпілої існує причинно-наслідковий зв'язок. Орієнтований розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_2, становить від 0 до 324 мінімальних заробітних плат (в залежності від того, як судом буде розцінена ступінь тяжкості травми позивачки, а також ступінь відповідальності/провини заподіювача шкоди) (том 1, а.с.96-106).

Згідно довідки МСЕК від 23 червня 2014 року ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності, із ступеню 60% втрати працездатності (том 2, а.с. 20).

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Згідно ст. 153 Кодексу законів про працю України, на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно ст. 158 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 1 п. 1 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472 (надалі за текстом - Правила) власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (надалі - ушкодження здоров'я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці.

Згідно з п. 11 Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат.

Аналізуючи вищевикладене, враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивачки з приводу пошкодження здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві, які знаходяться в причинно-наслідковому зв'язку, вимушеними змінами у виробничих стосунках, стражданнями, повязаними з порушенням нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, з урахуванням висновку Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки, пропорційно до отриманого ступеню втрати ОСОБА_2 професійної працездатності 60 %, в порядку відшкодування моральної шкоди в сумі 1530,00 грн., частково задовольнивши позов.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави суму судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 55 ч. 1 Конституції України, ст. ст. 3-11, 58 60, 118-120, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 23, 268, 1167, 1168 ЦК України суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Пасажирського вагонного депо м. Маріуполь у відшкодування моральної шкоди 1530 грн.

Стягнути з Пасажирського вагонного депо м. Маріуполь судовий збір на користь держави 23 грн.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів після проголошення, якщо протягом зазначеного часу не буде подана до апеляційного суду Донецької області скаргу про його скасування.

Суддя Сараєв І. А.