Справа № 544/515/15-ц
пров. № 2-о/544/23/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої - судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

заявника ОСОБА_1 (фізичної особи), представника заінтересованої особи Бугайя В.П.(представника органу державної влади),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду на вул. Леніна, 41 цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання особи в Україні,

у с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 у березні 2015 року звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме щодо встановлення постійного проживання заявниці на території України, у томі числі станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Мотивувала свою заяву тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Пирятині Полтавської області. Після укладення шлюбу 11.12.1980 року з ОСОБА_3 змінила дошлюбне прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1. Вказує, що під час переїзду до нових місць роботи і проживання близько 15 років тому втратила свій паспорт громадянки України, який вона отримувала в м. Костянтинівка Донецької області. У 2003 році вона зверталася до Пирятинського районного сектору Державної міграційної служби України за відновленням втраченого паспорту, де була заведена справа по втраті паспорта, проте по причині тяжких життєвих обставин так і не вирішила це питання на той час. В даний час вона має намір отримати новий паспорт громадянки України замість втраченого. Проте, отримала відмову Пирятинського районного сектору ДМС з розясненням про те, що за умов відсутності даних про отримання та втрату нею паспорта, для документування заявниці новим паспортом громадянки України необхідно підтвердити стан громадянства України. З цією метою у судовому порядку необхідно встановити факт постійного проживання заявниці на території України, у томі числі станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

У судовому засіданні заявник заяву підтримала з підстав, викладених у ній та просила її задовольнити. Пояснила, що протягом всього життя проживала в Україні та проживає по даний час, нікуди із країни не виїжджала. З грудня 1980 року вона після одруження переїхала з м. Пирятина Полтавської області, де народилася, до м. Костянтинівка Донецької області. У м. Костянтинівці вона розпочала свою трудову діяльність та працювала там на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року), що підтверджується записами в її трудовій книжці. Після звільнення з роботи у 1992 році повернулася до м. Пирятина Полтавської області, де проживала разом із своєю рідною матірю ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, куди пізніше забрала і свого сина. В даний час продовжує проживати у АДРЕСА_2, де винаймає житло.

Надати інші докази проживання на території України та отримання паспорту громадянки України заявник немає можливості через військовий конфлікт на території Донецької області.

Представник заінтересованої особи - Пирятинського районного сектору Державної міграційної служби України у Полтавській області не заперечував проти задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України. Пояснив, що у 2003 році заявник дійсно зверталася до служби із заявою про втрату паспорту громадянина України, у звязку з чим була заведена справа , проте її матеріали знищені за закінченням терміну зберігання. Отримати інші документи, що підтверджують факт набуття заявницею громадянства України, Пирятинський РС УДМС в Полтавській області не має можливості.

Суд, заслухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги заяви обґрунтовані і є такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав .

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Пирятині Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області (а.с.5). Після реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 11.12.1980 року заявник змінила дошлюбне прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2, яке було видане Костянтинівським міськвідділом РАГС Донецької області (а.с.6).

Близько 15 років тому заявник втратила свій паспорт громадянки України, який вона отримувала у м. Костянтинівка Донецької області. В даний час вона має намір отримати новий паспорт громадянки України замість втраченого. Проте, звернувшись до Пирятинського РС УДМС в Полтавській області отримала відмову з розясненням про те, що за умов відсутності даних про отримання та втрату нею паспорта, для документування заявниці новим паспортом громадянки України необхідно підтвердити стан громадянства України. З цією метою у судовому порядку необхідно встановити факт постійного проживання заявниці на території України, у томі числі станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) (а.19).

Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання ЗУ «Про громадянство України».

Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв'язків тощо.

Відповідно Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України або які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Зокрема, за ч.1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України.

Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001року № 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Враховуючи те, що заявник має намір отримати паспорт громадянки України, а документи, що підтверджують факт набуття нею громадянства України втрачені, факт постійного проживання заявниці на території України, у томі числі станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) має юридичне значення для заявника та породжує для неї юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факт у в судовому порядку надає їй право подати заяву про набуття громадянства України.

Як вбачається з трудової книжки заявниці ОСОБА_1, остання розпочала свій трудовий стаж з 30.09.1980 року на Костянтинівському екстрактно-шкіряному комбінаті м. Костянтинівки Донецької області, куди вона переїхала та стала постійно проживати після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3

На момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) заявниця проживала у м. Костянтинівці Донецької області та працювала на посаді двірника в Костянтинівському виробничо-ремонтному обєднанні (АПРУ-5), що також підтверджується записами трудової книжки (а.с.7-8).

Вказані факти також підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Свідки підтвердили, що заявник народилася у м.Пирятині Полтавської області, протягом всього життя постійно проживала та працювала на території України, після звільнення з роботи у 1992 році переїхала з м. Костянтинівки Донецької області до м. Пирятина, де проживала разом із матірю ОСОБА_4, працювала у приватного підприємця та на даний час продовжує проживати у м. Пирятині.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи.

Таким чином, оскільки встановлення вказаного факту має значення для оформлення заявником у подальшому паспорту громадянина України, враховуючи, що викладені в заяві обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, суд вважає останню такою, що підлягає задоволенню.

Згідно викладеного та керуючись відповідно ст.ст. 10,11, 234, 256-259 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки та мешканки м.Пирятина Полтавської області, на території України на момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Головуючий -