Провадження № 2/127/729/15
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

24 червня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т.П.,

при секретарі Коваленко Д.І.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ТОВ «ЖЕО», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Представник позивача подала заяву про забезпечення позову та просить накласти арешт на квартиру, яке належить відповідачу. Заява обґрунтована тими обставинами, що відповідач пенсіонер, інших доходів не має, в провадженні суду знаходиться ще одна справа про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а тому, враховуючи розмір позовних вимог, позивач приходить до висновку, що відповідач може відчужити квартиру чим зробити виконання рішення суду в подальшому неможливим.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник заперечували щодо задоволення заяви, вважаючи її необґрунтованою.

Представник третьої особи ТОВ «ЖЕО» поклався на думку суду.

Дослідивши заяву, вислухавши осіб, які беруть участь в справі, суд прийшов до наступного.

Відповідно до положень ст.151-152 ЦПК України, заява про забезпечення позову має відповідати вимогам визначеним цими статтями. В заяві про забезпечення позову має бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо звязаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Судом також враховується охорона прав і інтересів інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником, і не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову, про які вказує позивач, призведе до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК України. Твердження позивача ґрунтуються на власних міркуваннях.

До того ж суд звертає увагу, що виниклий між сторонами спір не є спором щодо нерухомого майна, а тому заява про забезпечення позову з врахуванням заявленого виду та характеру забезпечення за своїм обсягом не є співмірним до обсягу забезпечуваних позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя: