Справа №639/2522/15-ц
№2/639/1120/15
3 червня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді - Іванової І.В.,
за участю секретаря - Тущенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», у якого на теперішній час змінено назву замість Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі Банк) та ОСОБА_1 (далі Відповідач 1) був укладений кредитний договір № ML-703/211/2008 (далі Кредитний договір), згідно з яким Відповідач 1 отримала кредит в розмірі 107 453,36 доларів США строком до 21.07.2019 зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у Кредитному договорі.
З метою забезпечення виконання зобовязань Відповідачем 1 перед Банком за Кредитним договором, 25.07.2007 між Банком та Відповідачем 1 був укладений договір іпотеки № PML-703/211/2008 (далі Договір іпотеки).
Крім того, в забезпечення виконання зобовязань Відповідача 1 перед Банком за Кредитним договором було укладено договір поруки № SR- 703/211/2008 (далі Договір поруки) між Банком та ОСОБА_2 (далі Відповідач 2).
Відповідно до умов зазначеного договору поруки для забезпечення повного і своєчасного виконання Відповідачем 1 зобовязань перед Банком за Кредитним договором Відповідач 2 прийняв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником (Відповідачем 1) його зобовязань перед Банком за Кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань (п.1.1 Договору поруки).
Згідно з п. 1.2 Договору поруки Відповідач 2 і позичальник (Відповідач 1) відповідають як солідарні боржники і Банк має право звернутися з вимогою про виконання боргових зобовязань як до боржника (Відповідача 1), так і до Поручителя (Відповідача 2), чи до двох одночасно.
Також, виходячи з вимог договору поруки та норм цивільного законодавства, Відповідач 2 відповідає за допущенне Відповідачем 1 порушення умов кредитного договору в солідарному порядку.
Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року, керуючись ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України, Банк відступив, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі Позивач) прийняло право вимоги за Договорами, укладеними між Банком та Відповідачами.
Згідно з п. 1.1 ч. 2 Кредитного договору Відповідач 1 зобовязався своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користувач кредитом в порядку і строки, визначені на умовах Кредитного договору.
Згідно з п. 3 ч. 1 Кредитного договору для розрахунку відсотків за користування кредитом використовується плаваюча процентна ставка, у розмірі, який визначений сторонами договору як 4,49 + FIDR.
Проте, в порушення умов Кредитного договору та норм права, Відповідач 1 не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених Кредитним договором.
Так, п. 4.1.1 Кредитного договору застережено, що за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами позичальник (Відповідач 1) зобовязаний сплатити Банку пеню у розмірі 1% (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно з Кредитним договором.
Крім того, п. п. 4.1.2, 4.1.3 Кредитного договору встановлено, що за прострочення виконання боргових зобовязань понад 15 календарних днів позичальник (Відповідач1), крім пені, передбаченої п. 4.1.1 Кредитного договору, додатково сплачує на користь Банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 25,00 гривень. За прострочення виконання боргових зобовязань понад 30 календарних днів позичальник, крім пені та штрафу, передбачених п. п. 4.1.1 та 4.1.2 Кредитного договору, додатково сплачує на користь Банку штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 50,00 гривень.
У звязку з вищевикладеним, заборгованість Відповідача 1 за Кредитним договором станом на день складання розрахунку заборгованості складає:
- заборгованість за кредитом у розмірі 112 027, 41 доларів США.
- заборгованість по відсоткам за користування кредитом відсутня.
- пеня за прострочення виконання зобовязань у розмірі 408 900, 05 грн.
Таким чином, Відповідач 1 не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених Кредитним договором, та загальна сума заборгованості за Кредитним договором з урахуванням пені з перерахуванням за курсом НБУ станом на дату складання розрахунку становить 1 842 850, 90 грн.
Згідно підпункту 1.9.1. Кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобовязань за цим договором.
Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору іпотеки предметом іпотеки є квартира, загальною площею 77,7 квадратних метри, житловою площею 43,9 квадратних метри, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить Відповідачу 1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №1088.
Відповідно до п. 6.2. договору іпотеки, Іпотекодержатель (Позивач) має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплати Боржником (Відповідачем) Позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; порушення Відповідачем будь-якого із зобовязань за ст.5 договору іпотеки; інших обставин, передбачених чинним законодавством України.
Пунктом 6.4 договору іпотеки передбачено, що Позивач має право застосувати спосіб позасудового врегулювання в порядку, передбаченому чинним законодавством України, у тому числі згідно зі ст. ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку».
З метою забезпечення повної реалізації Позивачем своїх прав, як Іпотекодержателя та запобігання спричинення Іпотекодавцем перешкод для подальшої реалізації предмету іпотеки та можливих дій щодо погіршення стану предмета іпотеки, позивач вважає за необхідне передати ТОВ «ОТП Факторинг Україна» дане нерухоме майно в управління Іпотекодержателя з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами.
Таким чином, відповідно до умов Кредитного договору Банком були надані Відповідачу грошові кошти, останній виконав свої зобовязання перед Відповідачем (позичальником) по справі, а взяті Відповідачем на себе договірні зобовязання перед Позивачем не виконано.
Непогашення боржником заборгованості перед Банком за Кредитним договором свідчить про грубе порушення ним його умов, а також вимог 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобовязань.
Представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 11 вересня 2014 року, в судове засідання не зявився, 15 травня 2015 року надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю та ухвалити заочне рішення.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися , належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, однак повістки про виклик до суду не отримують, такі повертаються з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Справа знаходиться у провадження суду з 20.03.2015 року , призначається до розгляду втретє , відповідачі , проявляючи неповагу до суду навмисно не отримують повістки .
Зі згоди позивача , суд ухвалю рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про законність і обґрунтованість позовних вимог, та необхідність їх задоволення, виходячи з наступного.
Згідно вимогам ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Так, 21 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», яким на теперішній час змінено назву замість Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі Банк) та ОСОБА_1 (далі Відповідач 1) був укладений кредитний договір № ML-703/211/2008 (далі Кредитний договір), згідно з яким Відповідач 1 отримала кредит в розмірі 107 453,36 доларів США строком до 21.07.2019 зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у Кредитному договорі (а.с.12-16).
Згідно ст. ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договорів та вимог закону.
Таким чином, відповідно до умов кредитних договорів позивачем були надані відповідачу грошові кошти, чим позивач виконав свої зобовязання перед відповідачем, а взяті відповідачем на себе договірні зобовязання перед позивачем не виконано.
У звязку з вищевикладеним, заборгованість Відповідача 1 за Кредитним договором станом на день складання розрахунку заборгованості складає:
- заборгованість за кредитом у розмірі 112 027, 41 доларів США.
- заборгованість по відсоткам за користування кредитом відсутня.
- пеня за прострочення виконання зобовязань у розмірі 408 900, 05 грн.
Таким чином, Відповідач 1 не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених Кредитним договором, та загальна сума заборгованості за Кредитним договором з урахуванням пені з перерахуванням за курсом НБУ станом на дату складання розрахунку становить 1 842 850, 90 грн.
Непогашення боржником заборгованості перед Банком за кредитними договорами свідчить про грубе порушення ним їх умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобовязань. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідком порушення позичальником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що до відносин за кредитними договорами застосовуються норми параграфу 1 глави 71 ЦК України, тобто норми ст..ст. 1046-1053 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржники не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ними грошового зобовязання та на вимогу кредитора зобовязані виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржників в повному розмірі, незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України.
Крім того, в забезпечення виконання зобовязань Відповідача 1 перед Банком за Кредитним договором було укладено договір поруки № SR- 703/211/2008 між Банком та ОСОБА_2.
Відповідно до умов зазначеного договору поруки для забезпечення повного і своєчасного виконання Відповідачем 1 зобовязань перед Банком за Кредитним договором Відповідач 2 прийняв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником (Відповідачем 1) його зобовязань перед Банком за Кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань (п.1.1 Договору поруки).
Згідно з п. 1.2 Договору поруки Відповідач 2 і позичальник (Відповідач 1) відповідають як солідарні боржники і Банк має право звернутися з вимогою про виконання боргових зобовязань як до боржника (Відповідача 1), так і до Поручителя (Відповідача 2), чи до двох одночасно.
Також, виходячи з вимог договору поруки та норм цивільного законодавства, Відповідач 2 відповідає за допущенне Відповідачем 1 порушення умов кредитного договору в солідарному порядку.
Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.
Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому же обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
З метою забезпечення виконання зобовязань Відповідачем 1 перед Банком за Кредитним договором, 25.07.2007 між Банком та Відповідачем 1 був укладений договір іпотеки № PML-703/211/2008.
Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору іпотеки предметом іпотеки є квартира, загальною площею 77,7 квадратних метри, житловою площею 43,9 квадратних метри, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить Відповідачу 1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №1088.
Відповідно до п. 6.2. договору іпотеки, Іпотекодержатель (Позивач) має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплати Боржником (Відповідачем) Позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; порушення Відповідачем будь-якого із зобовязань за ст.5 договору іпотеки; інших обставин, передбачених чинним законодавством України.
Пунктом 6.4 договору іпотеки передбачено, що Позивач має право застосувати спосіб позасудового врегулювання в порядку, передбаченому чинним законодавством України, у тому числі згідно зі ст. ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку».
З метою забезпечення повної реалізації Позивачем своїх прав, як Іпотекодержателя та запобігання спричинення Іпотекодавцем перешкод для подальшої реалізації предмету іпотеки та можливих дій щодо погіршення стану предмета іпотеки, позивач вважає за необхідне передати ТОВ «ОТП Факторинг Україна» дане нерухоме майно в управління Іпотекодержателя з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами.
Статтєю 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель має право звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором.
Приписами ст.6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом іпотечні сертифікати» встановлено, що позивач має право організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу між іпотекодавцем та покупцем або продати від свого імені , якщо це передбачено іпотечним договором, або іпотеко держатель та іпотекодавець досягли відповідної згоди шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотеко держателя, який підлягає нотаріальному посвідченню. При цьому кошти за придбану нерухомість покупець сплачує на банківські рахунки іпотеко держателя.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договором про задоволення також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, яке визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Пунктом 6.4 договору іпотеки передбачено, що позивач має право застосувати спосіб позасудового врегулювання в порядку, передбаченому чинним законодавством України, у тому числі згідно зі ст. ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку».
Відповідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».
Частиною 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, якщо рішення суду передбачає право іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотеко держатель зобовязаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця.
Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотеко держателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Таким чином, позивач має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві.
Відповідно до п. 61 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів , які підтверджують право власності на вказане майно та, у передбачених законодавством випадках, документи, що підтверджують державну реєстрації прав на це майно в осіб, які його відчужують.
Відповідно до п. 63 «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», крім право встановлювального документа на житловий будинок, садибу та інше нерухоме майно (за винятком земельної ділянки), якщо воно підлягає реєстрації, нотаріус вимагає документи, передбачені наказом Міністерства юстиції України, «Про надання витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтв про право власності на нерухоме майно на спеціальних бланках» від 20.09.2002 року №84/5 , зареєстрований у Міністерстві юстиції України 20.09.2002 року №773/7061 (із змінами та доповненнями, внесеними Наказом Міністерства юстиції України від 23.10.2002 року №92/5).
Відповідно до п.5.1.2 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, право на отримання витягу та інформації з Реєстру прав мають тільки власник (власники), його спадкоємці та правонаступники юридичних осіб, уповноважені особи, або відповідні органи державної влади, та зокрема суд. Отже, для замовлення вимог позивача, як законного іпотекодержателя, шляхом продажу нерухомого майна, необхідне отримання зазначених документів.
Відповідно ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки із метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотеко держателем або рішення суду може бути передано іпотеко держателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.
Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд, за заявою іпотеко держателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає зі суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно з вимогам ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання).
Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом України.
Враховуючи, що відповідачі не виконують свій обовязок зі своєчасного повернення суми кредиту та відсотків за користування ним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено примусове звернення стягнення на нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки та виступає як забезпечення зобовязань громадянина України /позичальника або майнового поручителя/ за споживчими кредитами в іноземній валюті.
За змістом Закону України «про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» /далі- Закон/, протягом дії цього Закону : не може бути примусово стягнуте /відчужене без згоди власника/ нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України/позичальника або майнового поручителя/ за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України і іноземній валюті , та за умови, що : таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника /майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови , що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна /обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна/ не перевищує 140 кв. м. для квартир та 250 кв. м. для житлового будинку.
Законом не встановлено, що іпотека припиняється , лише встановлено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.
А тому , виходячи з положень ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом , який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості , вираженої в іноземній валюті, порядок погашення /урахування/ курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників , а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються /були нараховані/ на таку основну суму заборгованості.
Таким чином, задовольняючи позові вимоги, суд відповідно до вимог ст. 217 ЦПК України визначає порядок його виконання, зокрема вважає за необхідне вказати на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.
На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212 - 215, 217,224 226 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 553, 554, 610, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Закон України «Про іпотеку», ЖК України, суд -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задовольнити.
Виселити всіх мешканців, які проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2.
Зняти з реєстраційного обліку всіх мешканців, які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Зазначене рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Суддя І.В. Іванова