Єдиний унікальний номер 243/2398/15-ц Номер провадження 22-ц/775/79/2015
Головуючий в 1 інстанції - Неженцева О.В.
Доповідач - Гапонов А.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Гапонова А.В.

суддів Краснощокової Н.С., Азевича В.Б.,

при секретарі Зілаковій Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Билбасівської селищної ради Словянського району Донецької області, третя особа ОСОБА_2, про визнання права влас-ності на частку майна, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області, третя осо-ба - ОСОБА_2 про визнання права власності на 9/25 часток будинку № 50, розташованого по вулиці Фрунзе селища Билбасівка, Слов'янського району Донецької області, відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 посилаю-чись на порушення норм матеріального та процесуального права, подала апеля-ційну скаргу, та просила рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначив, що судом першої інстанції було не вірно застосовані норми матеріального права, так згідно п.3.2 Інструкції про порядок проведення обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 будинок позивачки не є самовільним та дозволу не потребує. Крім того вважає безпідставною посилання суду першої інстанції в рішенні на норми, закріплені в ст.392 ЦК України.

Від позивачки та відповідача надійшли заяви про розгляд справи у їх від-сутність.

Третя особа, належним чином повідомлена, у судове засідання не зявилась, заяви про відкладення розгляду справи не надіслала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апе-ляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а оска¬ржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у липні 1974 року батькові пози-вачки - ОСОБА_3, була виділена земельна ділянка в се-лищі Билбасівка Слов'янського району по вулиці Фрунзе, 50 для будівництва жи-тлового будинку. Але будь-яких документів (рішення ради та інших), про виділ земельної ділянки, не має. Є лише довідка районного архітектора від 24 грудня 1974 року. ОСОБА_4 були придбані будівельні матеріали та було розпочато будівництво жилого будинку за цією адре¬сою, але завершити будівництво він не встиг з причини смерті 11 січня 1977 року. Позивачка зі своїм рідним братом - третьою особою ОСОБА_2 добудували житловий будинок, який ще ОСОБА_4 будувався на дві половини з самостійними виходами. Позивачка та третя особа добудували кожен свою частину будинку і будівництво було завершено наприкінці 1977 року. По закінченні будівництва будинок в експлуатацію не здавали та не реєстрували його в бюро тех¬нічної інвентаризації, оскільки діюче на той час законодавство цього не вимагало. По закінченні будівництва своєї частини ОСОБА_5 разом зі своєю сім'єю фактично мешкала у своїй по¬ловині будинку, а в1981році отримала домову книгу на свою половину будинку, зареєструвалася в будинку, де і по даний час фактично там мешкає. З 1978 року по 2000 рік землекористувачем земельної ділянки, на якій було побудовано жилий будинок, був чоловік позивачки - ОСОБА_6, який і проводив оплату за землю, про що свідчать відповідні квитанції . Після його смерті у серпні 2000 року і по теперішній час землекористувачем земельної ділянки є позивачка.

Згідно інформації Другої слов'янської державної нотаріальної контори від 14 травня 2015 року можливість перевірки наявності спадкових справ є тільки з січня 2000 року по тепері¬шній час, так як документацію по 31 грудня 1999 року було передано до Донецького обласного державного нотаріального архіву ( м. Донецьк). За перевірений період після померлого 11 січня 1977 року ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини не надходили, спад¬кова справа не заводилась. ( а.с.90).

Таким чином, нотаріусом не приймалося рішення щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 будь - яким спадко-ємцям.

Згідно довідок КП «Бюро технічної інвентаризації ОСОБА_7» від 05 березня 2015 року та 01 квітня 2015 року правовстановлюючі документи на жи-лий будинок № 5 по вулиці Фрунзе у селищі Билбасівка Слов'янського району Донецької області відсутні. Відомості що¬до прийняття в експлуатацію цього жи-лого будинку у зазначених довідках також відсутні. ( а.с. 6,35)

Відповідно до наданого суду технічного паспорту на цей жилий будинок, виготовлений КП « Бюро технічної інвентаризації ОСОБА_7» 18 жовтня 2010 року , убачається, що влас¬ником цього нерухомого майна було зазначено ОСОБА_8 ( мати забудовни¬ка). Відомості щодо прийняття в експлуатацію цього будинку відсутні.( а.с. 59-61)

Із виготовленого на замовлення ОСОБА_9, яка діє як представник ОСОБА_10, тех¬нічного паспорту КП «Бюро технічної інвентаризації ОСОБА_7» від 04 жовтня 2013 року не убачається будь-яких даних щодо власника цього майна. Відомості щодо прийняття в експлуата¬цію цього будинку відсутні.( а.с. 7-9).

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд під час розг-ляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рі-шення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв-лених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України обєкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будів-ництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земель-ній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати буді-вельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного ор-гану влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земель-ною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридич-ною особою.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року, право власності на самочинно збудовані житлові будин-ки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року, на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задо-вольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано зе-мельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухо-ме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною доку-ментацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетен-тного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

При цьому суд має враховувати, що відсутність заперечень власника проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво, чи визнання такого позову має бути обґрунтовано відповідними доказами, що підтверджують право на вчинення таких процесуальних дій, зокрема, договорами купівлі продажу земельної ділянки, оренди, міни.

Таким чином, враховуючи, що у власності позивачки є самочинно побудо-ваний будинок на земельній ділянці, яка не є власністю та не перебуває в неї в оренді, судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги позивача не впливають на правильність рішен-ня суду першої інстанції. Посилання апелянта у скарзі на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року є недоречним, оскільки в пункті 16 зазначеної Постанови зазначено, що при вирішенні спорів про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суди повинні враховувати розяснення, надані у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висно-вку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та за-стосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі і їм дано належну правову оцінку.

Відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303 - 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 трав-ня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: