Справа № 192/368/15-ц
Провадження № 2/192/231/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2015 р.СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Омелюх В.М.,

при секретарі - Савчуковій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль та зняття накладеного арешту,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль та зняття накладеного арешту.

На обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 13 липня 2012 року вони придбали у ОСОБА_4 належний йому автомобіль «САЗ», модель 3507, тип ТЗ САМОСКИД-С, 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, при цьому сплатили ОСОБА_4 24000 гривень за придбаний автомобіль, про що він видав їм відповідну розписку про отримання від ОСОБА_1 зазначеної суми, а останній, після отримання грошей, віддав їм автомобіль, технічний паспорт та ключі від нього.

Оскільки у них не було коштів для постановки автомобіля на облік в органах ДАІ та перереєстрацію на нових власників, автомобіль з обліку не знімався, а ОСОБА_4 13 липня 2012 року видав на їх ім'я посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №2867 довіреність, згідно якої уповноважував їх на розпорядження (продаж, обмін, передачу в оренду, позичку, заставу тощо) та керування цим автомобілем.

Вважали, що відповідно до положень ст.ст.205,208, 629, 655 ЦК України договір купівлі-продажу автомобіля було між ними та відповідачем ОСОБА_4 укладено відповідно до вимог чинного законодавства в простій письмовій формі, при цьому між ними було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору, а продавець йому передав куплений ним автомобіль, у зв'язку з чим відповідно до вимог ч.1 ст.334 ЦК України у них виникло право власності на придбане майно - автомобіль «САЗ», модель 3507, тип ТЗ САМОСКИД-С, 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

11 березня 2015 року даний автомобіль при керуванні ним в с.Кам'яне Солонянського району був затриманий співробітниками ДАЇ та головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області Загребельною О.Л. було накладено арешт, шляхом складання акту опису й арешту майна від 11 березня 2015 року та прийнято рішення про заборону його відчуження в будь-який спосіб. Оскільки відповідно до ст.ст.15,16,391,392 ЦК України кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права, вимагати усунення перешкод у здійснені нею права користування та розпорядження своїм майном, то вони змушені звернутися з позовом до суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль та зняття накладеного арешту.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, пояснив, що 13 липня 2012 році придбав разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за спільною домовленістю між ними у відповідача ОСОБА_4 автомобіль «САЗ» за 24000 гривень, які він передав йому особисто, про що останнім було надано письмову розписку на отримання вказаної суми, при цьому . На період покупки автомобіль був технічно не справний та потребував ремонту, тому користуватися ним почали вже в кінці 2012 року. Оскільки на момент купівлі - продажу автомобіля коштів на зняття з обліку та поставки на облік у них не було, то договір, крім видачі письмової розписки про отримання грошей, між ними не укладався, а ОСОБА_4 їм було надано посвідчену приватним нотаріусом довіреність про користування та розпорядження автомобілем, яка останнім оформлялась в його присутності, при цьому ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_2 присутні не були, а він від їх імені діяв без відповідної довіреності по усній домовленості між ними. 11 березня 2015 року державним виконавцем було вилучено даний автомобіль, оскільки на майно відповідача ОСОБА_4 було накладено арешт, а автомобіль було передано ОСОБА_3 на зберігання. Прохав визнати за ними право власності на даний автомобіль та зняти з нього арешт, так як і до моменту його затримання вони не переоформили своє право власності на нього, хоча автомобіль і знаходився в їх розпорядженні і вони ним користувались. ОСОБА_4 як власник автомобіля не ухилявся від оформлення договору купівлі-продажу автомобіля та зняття його з реєстраційного обліку.

Позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та пояснив, що він разом з ОСОБА_1, ОСОБА_3 за взаємною усною домовленістю між ними в рівних долях придбали у ОСОБА_4 автомобіль САЗ за 24 000 гривень. Під час купівлі автомобіля їх спільні грошові кошти ОСОБА_4 передавав ОСОБА_1, який він з ним і перемовини щодо купівлі автомобіля, а також вирішував всі інші питання щодо даного договору купівлі - продажу, а він (ОСОБА_2) особисто участі в цих діях не приймав.

Позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та пояснив, що він разом з ОСОБА_2, ОСОБА_1 в усній формі домовилися між собою купити у ОСОБА_4 за спільні кошти автомобіль, яким користувались в послідуючому по довіреності. Автомобіль придбали без оформлення письмового договору купівлі - продажу та без зняття його з обліку в органах ДАІ, так як коштів на вказані дії у них не було. Всі дії по придбанню автомобіля здійснював ОСОБА_1, в тому числі передавав гроші та отримував розписку, довіреності на вчинення від його імені таких дій він йому не давав, так як домовились про це в усній формі. Від оформлення договору не зареєстрували на себе вказаний автомобіль, хоча користувалися ним.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнав та пояснив, що в 2012 році він продав позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підставі посвідченої приватним нотаріусом довіреності, без оформлення письмового договору купівлі-продажу належний йому на праві власності автомобіль САЗ за 24 000 гривень. Позивачі самі запропонували йому надати їм довіреність без оформлення договору купівлі-продажу, так грошових котів на вказані дії не мали. ОСОБА_1 передав йому грошові кошти, він передав їм автомобіль та документи на нього. За довіреністю покупці мали право без його участі переоформити право власності на цей автомобіль на підставі виданої ним довіреності. На даний час є рішення суду про стягнення з нього як поручителя солідарно з боржником заборгованості на користь банку, у зв'язку з чим було накладено арешт на даний автомобіль. Про те, що перед продажем необхідно знімати автомобіль з реєстраційного обліку в органах ДАІ йому відомо, але автомобіль був технічно несправний, а покупці не мали грошей на подальшу його реєстрацію за собою.

Представник відповідача відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, який належним чином повідомлений про день та час розгляду справи (а.с.58), в судове засідання не з'явився. Згідно заяви прохали проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.59), при цьому свою позицію за даним позовом не зазначив.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що він є приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу. До нього звернувся відповідач ОСОБА_4 з метою оформлення довіреності на управління та розпорядження транспортним засобом, який він продає, при цьому був присутній ОСОБА_1, яким і було передано грошові кошти ОСОБА_4, але в якій сумі йому не відомо. При оформленні довіреності ним було роз'яснено присутнім, що даний документ не є договором купівлі-продажу і на підставі нього право власності у покупців не виникає, але ОСОБА_4 і після цього бажав оформити довіреність. Інші особи, крім зазначених. Присутні при цьому не були.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що від ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, з якими він спілкується в побуті, йому стало відомо, що вони за домовленістю між собою хочуть купити у відповідача ОСОБА_4 автомобіль, у зв'язку з чим йому було запропоновано поїхати з ними та оглянути автомобіль за місцем його знаходження по вул.Кірова в смт.Солоне, де під час огляду було виявлено, що автомобіль був технічно не справний і потребує ремонту. Огляд автомобіля проводився в присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_4, які домовилися про продаж автомобіля за 24 00 гривень, але чи були при цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 точно не пам'ятає. Після огляду автомобіля ОСОБА_4 та ОСОБА_1 поїхали до нотаріуса оформляти довіреність на автомобіль, при цьому сторони домовилися, що в подальшому вони автомобіль знімуть з обліку в органах ДАЇ. При оформленні довіреності у нотаріуса присутнім не був.

Вислухавши пояснення позивачів, відповідача ОСОБА_4, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу, а способами захисту цивільних прав чи інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна чи припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Згідно змісту ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а відповідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

В той же час, частиною 1 п.3 ст. 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно виданого 12 травня 2005 року Дніпропетровським МРЕВ-2 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_4 належить на праві власності автомобіль «САЗ», модель 3507, тип ТЗ САМОСКИД-С, рік випуску 1988, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.15).

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 без оформлення будь-якої письмової угоди домовились між собою за спільні кошти в сумі 24000 гривень придбати у відповідача ОСОБА_4 належний йому на праві власності автомобіль САЗ», модель 3507, тип ТЗ САМОСКИД-С, рік випуску 1988, реєстраційний номер НОМЕР_1, при цьому перемовини щодо укладення такого договору з відповідачем ОСОБА_4 як власником автомобіля здійснював від імені покупців ОСОБА_1, якого щодо вчинення таких дій в усній формі уповноважили ОСОБА_2 та ОСОБА_3, але належним чином відповідно до вимог закону оформленої довіреності в письмовій формі йому не надавали, що підтвердили в судовому засіданні особисто позивачі.

Згідно даної домовленості між позивачами ОСОБА_1 в присутності свідка ОСОБА_7 оглянув даний автомобіль, після чого він як покупець та продавець ОСОБА_4 домовились про купівлю - продаж даного автомобіля, який був технічно не справним, за 24000 гривень. В той же день, 13 липня 2012 року ОСОБА_1 на виконання домовленості передав продавцю ОСОБА_4 грошові кошти за проданий автомобіль в сумі 24000 гривень, про що останній написав письмову розписку про отримання грошових коштів за проданий автомобіль (а.с.14), а також видав на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округа ОСОБА_5 за реєстровим №2867 довіреність на право керування та розпорядження транспортним засобом (а.с.16,17,152.153), за якою уповноважив ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють окремо один від одного, на підставі укладеного усно договору доручення експлуатувати, обміняти, продати за ціну і на умовах згідно свого розсуду, передавати в оренду належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ: НОМЕР_2, виданого 12 травня 2005 року Дніпропетровським МРЕВ-2 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області автомобілем «САЗ», модель 3507, тип ТЗ САМОСКИД-С, рік випуску 1988, реєстраційний номер НОМЕР_1, строком на десять років, для чого надає їм право керувати згаданим автомобілем та вчиняти інші, передбачені довіреністю дії (а.с.16), що підтвердив в судовому засіданні і свідок ОСОБА_5.

Частиною 1 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 як продавець позивач ОСОБА_1 належний йому на праві власності автомобіль «САЗ», модель 3507, тип ТЗ САМОСКИД-С, рік випуску 1988, реєстраційний номер НОМЕР_1, при цьому жодних доказів того, що покупці вимагали від продавця укладення договору купівлі - продажу автомобіля суду не надано, оскільки як пояснили самі покупці продавець ОСОБА_4 від укладання такого договору не ухилявся, а навпаки саме покупці не мали відповідних грошових коштів на укладення такого договору та постановку на облік транспортного засобу в органах ДАІ, а надані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за нотаріально посвідченою довіреністю продавцем ОСОБА_4 повноваження на розпорядження належним йому на праві власності автомобілем, починаючи з 13 липня 2012 року по день розгляду справи судом в межах строку дії довіреності (а.с.16,17,152.153) реалізовані не були, при цьому така можливість не втрачена, оскільки довіреність в установленому законом порядку ОСОБА_4 скасована не була

В той же час, згідно зі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів, а процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів як на день укладення сторонами 20 червня 2007 року договору купівлі-продажу автомобіля, так і на день розгляду справи судом регламентується Порядком державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 з послідуючими змінами, який передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цими Правилами, і які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а тому норми зазначених Правил підлягають обов'язковому застосуванню до правовідносин, пов'язаних з відчуженням транспортних засобів, зокрема, купівлі-продажу транспортних засобів.

Пунктами 7, 8 Правил (в редакції, чинній на момент укладення сторонами договору купівлі - продажу автомобіля, передачі у володіння та користування позивачу спірного автомобіля) передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Експлуатація транспортних засобів, що незареєстроване (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції забороняється. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, угодами, укладеними на товарних біржах та інше.

Згідно п. 8 Правил реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Отже, до вчинення дій, передбачених цими Правилами покупець не може набути право власності на транспортний засіб, що є предметом договору купівлі-продажу, а судом встановлено що державна реєстрація спірного автомобіля за покупцями не проводилась, зміна власників не реєструвалась.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позивачі у встановленому законом порядку не набули права власності на спірний автомобіль, оскільки позивачами як покупцями при укладені 13 липня 2012 року договору купівлі - продажу не були дотримані встановлені діючим законодавством вимоги, які регулюють порядок укладення даного виду договорів, в тому числі домовленості між самими позивачами як покупцями щодо придбання у власність спірного автомобіля, про що свідчить і видана продавцем ОСОБА_4 письмова розписка, в якій зазначено отримання грошових коштів за проданий автомобіль лише від ОСОБА_1 (а.с.14), в той же час доказів участі в договорі купівлі-продажу інших позивачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суду не надано, а в процесі розгляду справи судом не встановлено, оскільки в супереч вимог цивільного законодавства щодо письмової форми договору купівлі-продажу автомобіля вартістю 24000 гривень суду не надано, а сам по собі факт зазначення їх - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 як осіб, які вправі розпоряджатися та користуватися автомобілем, власником автомобіля ОСОБА_4 в нотаріально посвідченій довіреності не підтверджує факту придбання ними транспортного засобу у спільну сумісну (часткову) власність згідно вимог ст.ст.208,355,356,357 ЦК України. Крім цього, право власності на транспортний засіб підлягає державній реєстрації відповідно до зазначених вище Правил, яких необхідно дотримуватися при відчуженні транспортного засобу, а доводи позивачів про сплату ними відповідачу коштів за спірний автомобіль як підставу для набуття права власності не приймаються судом, оскільки такі обставини свідчать лише про здійснення позивачами попередньої оплати вартості предмета купівлі-продажу і виконання позивачем своїх зобов'язань перед відповідачем.

Судом з наданого відділом державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області копії виконавчого провадження №39580672 (а.с.60-147) також встановлено, що на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2013 року, яке набрало законної сили 12 червня 2013 року, Солонянським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на користь кредитної спілки «Союз-Дніпро» грошових коштів в сумі 65474 гривень 78 копійок (а.с.64), за яким згідно постанови державного виконавця Загребельної О.Л. від 13 серпня 2013 року було відкрито виконавче провадження ВП №39580672 (а.с.65) та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.69).

Згідно ч.1, п.5 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частинами 1 та 2 ст.57 вищезазначеного Закону визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Державним виконавцем Загребельною О.Л. було внесено постанову про розшук майна боржника від 07 квітня 2014 року (а.с.85-86), на виконання якої співробітниками взводу з обслуговування поста №3 РДПС ДАЇ ГУМВС України в Дніпропетровській області 11 березня 2015 року на 437 км автодороги «Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя» затримано автомобіль «САЗ 3507» номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4, та доставлено на спеціальний майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів в смт.Солоне вул.Строменко,1 Дніпропетровської області (а.с.147).

Згідно складеного державним виконавцем ВДВС Солонянського РУЮ Загребельної О.Л. акту опису та арешту майна від 11 березня 2015 року (а.с. 18-19,142-143) даний автомобіль було описано та на нього накладено арешт, після чого було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3

За приписами ч.1 ст.6011 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення цього майна з під арешту.

Згідно п.п. 4, 5, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна із опису» роз'яснено, що за правилами встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Судам слід мати на увазі, що при вирішенні питання про належність описаного майна слід керуватись нормами цивільного та шлюбно-сімейного законодавства, що регулюють право власності і його захист.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

Крім того, суд враховує, що на підставі виданої на ім'я позивачів довіреності від 13 липня 2012 року (а.с.16), термін дії якої не закінчився, відповідач уповноважив їх на відчуження транспортного засобу, в тому числі і на зняття його з обліку, чим надав право від його імені здійснити продаж спірного автомобіля у відповідності до вимог чинного законодавства та Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 з послідуючими змінами.

Таким чином, нормами закону встановлено додаткові вимоги до порядку переходу права власності на автомобілі, а істотними умовами договору є умови про предмет договору і зокрема умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду. Так пунктом 8 Правил, встановлено, що відчуженню та реєстрації підлягає лише правомірно придбаний транспортний засіб, а вказані приписи є істотними умовами договору купівлі-продажу автомобіля.

При цьому суд не приймає до уваги, посилання позивачів, як на підставу набуття права власності, видачу довіреності 13 липня 2012 року на їх ім'я та передачі автомобіля разом з документами, виходячи з наступного.

При оформленні довіреності перехід права власності не відбувається, оскільки повірений отримує лише тимчасове право на здійснення від імені й на користь іншої сторони (власника майна) тих дій, які передбачені довіреністю, в тому числі продаж майна. Отже, факт видачі довіреності позивачам без укладення договору купівлі-продажу не є договором, який допускає перехід права власності на майно до третіх осіб, не може вважатися відчуженням автомобіля відповідачем, оскільки останній не втратив правового зв'язку з автомобілем, як його власник, про що і продавець ОСОБА_4 і покупець ОСОБА_1 були попереджені приватним нотаріусом ОСОБА_5 при нотаріальному посвідченні довіреності, що він підтвердив в судовому засіданні при допиті в якості свідка, як не заперечували дані обставини позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4

Таким чином, своїми передбаченими законом правами сторони розпорядилися на власний розсуд.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи досліджені а судовому засіданні докази, покази свідків та наведені норми закону, суд приходить до висновку, що позивачі визначених законом доказів, що підтверджують правомірність придбання ними у спільну власність автомобіля САЗ 3507» номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_4, не надали, так як довіреність на право розпорядження транспортним засобом не є документом, що підтверджує угоду щодо відчуження автомобіля, а письмова розписка про отримання грошових коштів ОСОБА_4 від ОСОБА_1 не свідчить про придбання зазначеного автомобіля у власність позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль є необґрунтованими та такою, що не підлягає задоволенню. За наслідком відсутності правових підстав про визнання права власності, не підлягає задоволенню і позовна вимога про виключення з акту опису та арешту майна (автомобіля) як така є похідною від первинної позовної вимоги.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по справі несуть позивачі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 203-208, 209, 237, 316, 317, 334, 355, 356, 392, 626, 638, 655, 665 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 7 вересня 1998 року, Законом України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна із опису», суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль та зняття накладеного арешту відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 08 червня 2015 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ: суддя