У Х В А Л А

іменем україни

16 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 21 червня 2007 року № KRHTAE00151124, просило в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором у розмірі 17 544,18 доларів США, що еквівалентно 140 002 грн 56 коп., звернути стягнення на предмет застави - автомобіль «Chevrolet Lacetti», легковий седан-В, 2005 року випуску, д. н. з. НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_3, шляхом продажу цього майна банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України та наданням банку всіх повноважень щодо цього автомобіля, а також стягнути солідарно з відповідачів 10 тис. грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у суді не довів обставин, на які посилався на обґрунтування своїх вимог, зокрема, не уточнив розмір заборгованості у зв'язку із фактичним вилученням заставного автомобіля та не надав оригіналу кредитної справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що підстав для вилучення у відповідача спірного автомобіля та передачі його у заклад банку немає, оскільки цей автомобіль фактично вилучено та прийнято банком у заклад ще 10 жовтня 2009 року. Крім того, позивачем не внесені відомості в Державний реєстр про звернення стягнення на предмет застави.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 21 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № KRHTAE00151124, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 15 695,98 доларів США зі сплатою 10,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 20 червня 2012року.

Цього ж дня із метою забезпечення виконання вказаного договору між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір застави, відповідно до умов якого відповідач передав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль «Chevrolet Lacetti», легковий седан-В, 2005 року випуску, д. н. з. НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1.

20 жовтня 2010 року на забезпечення виконання вказаного кредитного договору на суму 10 тис. грн між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») укладено договір поруки № 167.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним кредитним договором виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 28 березня 2012 року виникла загальна заборгованість у сумі 17 544,18 доларів США, що еквівалентно 140 002 грн 56 коп., яка складається із: 8 720,09 доларів США заборгованості за кредитом, 4 897,77 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом, 542,40 доларів США заборгованості з комісії та 3 383,92 доларів США пені, яку позивач просив стягнути на свою користь шляхом звернення стягнення на предмет застави відповідно до договору застави рухомого майна та Законів України «Про заставу» та «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

За змістом положень ст. 589 ЦК України та ст. 19 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» (далі - Закон № 2654-XII) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на заставне майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави (ч. 6 ст. 20 Закону № 2654-XII).

Згідно зі ст. 25 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон № 1255-IV) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону.

Однією із процедур, передбачених ст. 26 Закону № 1255-IV, є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах (п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону № 1255-IV).

Крім того, пунктом 24 договору про заставу рухомого майна від 21 червня 2007 року передбачено, що звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється у судовому порядку відповідно до розділу ІV Закону № 1255-IV, умов цього договору та іншим незабороненим чинним законодавством способом.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України, не визначившись із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, суди на зазначене уваги не звернули, належним чином не перевірили правильність обраного позивачем способу захисту свого порушеного права з урахуванням приписів ст. ст. 25, 26 Закону № 1255-IV та умов договору про заставу рухомого майна та не врахували, що порядок застосування процедури звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження сторони погодили у договорі, що не суперечить п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Той факт, що предмет застави - автомобіль «Chevrolet Lacetti», легковий седан-В, 2005 року випуску, д. н. з. НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, прийнято у заклад банку ще 10 жовтня 2009 року не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження у спосіб, обраний позивачем, оскільки фактичне перебування такого автомобіля у закладі банку не дає йому право на вчинення необхідних дій для його реалізації в один із способів, визначених п. 24 договору та ст. 26 Закону № 1255-IV.

З огляду на таке та враховуючи, що відповідач належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, висновки судів про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет застави в обраний позивачем спосіб є передчасними.

Крім того, суди не звернули уваги на те, що одним із відповідачів у справі є ПАТ «Акцент-Банк». Між тим суди не перевірили, чи підлягає розгляду спір ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» у порядку цивільного судочинства з огляду на суб'єктний склад правовідносин. Будь-якого судового рішення у цій частині вимог суди не ухвалили.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В.О. Савченко