Справа № 645/2394/15-ц
Провадження № 2/645/1261/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року м. Харків

Фрунзенський райсуд м. Харкова у складі:

головуючого Алфьорової Т. М.

за участю секретаря судових засідань Ляхової І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання тимчасового дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про надання тимчасового дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька в якому просила надати на тимчасовий виїзд за межи України без згоди батька ОСОБА_3 в період часу, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_2. У позові вказано, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з червня 1995 року і по 05.09.2008 року, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає разом з позивачем, яка матеріально утримує і піклується про його здоровя, духовний, фізичний і моральний розвиток. Син ОСОБА_4 є музикально-обдарованою дитиною, яка навчається у ХССМШ1 з 2012 року. Входить до складу шкільного хору, який є лауреатом багатьох державних та міжнародних конкурсів і фестивалів, проводить концертну діяльність в Україні та за її межами.Незабаром планується виїзд до Німеччини. Відповідач навчанням сина не цікавиться і за всі роки у школі жодного разу не з'являвся, участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина не приймає. На протязі декількох місяців вона безрезультатно розшукує відповідача, щоб попросити та отримати у нього згоду на тимчасовий виїзд ОСОБА_4 за кордон до Німеччини на міжнародний конкурс, але досить не встановила з ним зв'язок, тому вимушена звертатися до суду з цим позовом і просить надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд за межі України без згоди батька ОСОБА_3, у супроводі матері ОСОБА_2 або інших уповноважених нею осіб, починаючи з дня набрання рішенням чинності до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просила задовольнити його, посилаюсь на обставини викладені вище.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не з'явився, про день і час слухання справи сповіщався за останнім відомим місцем проживання.

Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані у справі докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що 16.06.1995 року між сторонами зареєстровано шлюб, який рішенням Фрунзенського райсуду м. Харкова від 05.09.2008 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (серії НОМЕР_1) .

Від спільного шлюбу мають неповноліт нього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2.

Встановлено, що сторони проживають окремо, дитина проживає разом з матірю, відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальну допомогу на утримання сина не надає, з дитиною не бачиться.

Підставою звернення позивача до суду є те, що сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 потрібно періодично виїжджати за межи України , але згоду від відповідача вона немає можливості отримати.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно статті 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвитої:.

Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст.151 СК України, вправі обирати самі.

Згідно вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ст. 154 СК України надає батькам право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до Конвенції «Про права дитини», батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно вимог частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

За загальними правилами, встановленими статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» та пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, (далі Правила) оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон, а виїзд з України громадян, які не досягли16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріальною згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Законодавство України передбачає також можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей за межі України без дозволу того з батьків, який безпідставно не надає згоду на виїзд дитини частина друга статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України»та пункт 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.

Отже, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового).

Згідно з вимогами частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не надані докази для підтвердження того, що дитина буде виїжджати за межи України, країну перебування та дату.

З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 32, 23 Конституції України, ст.ст. 291, 313 ЦК України, ст.ст. 2, 16, 31 Конвенції про права дитини, ст. 3 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМУ від 11.07.2007р. № 932, ст. 109 ЦПК України, ст. 150, ч. 2 ст. 154, 155 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-214 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання тимчасового дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя