АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/8156/14-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1044/К/15 інстанції - Шум Л. І.
Категорія 26 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

при секретарі -Булах К.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Дарій Лілії Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 02 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПАТ "ПівдГЗК") та просив стягнути з відповідача 243000 грн. моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у зв'язку із професійним захворюванням.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, на його користь з ПАТ "ПівдГЗК" стягнуто 60000 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність встановленого судом розміру відшкодування матеріальної шкоди та ступеню моральних страждань, які позивач відчуває у зв'язку з ушкодженням здоров'я, спричиненого професійним захворюванням. На його думку, суд першої інстанції не звяв до уваги похилий вік позивача, необхідність витрачання коштів на його лікування і постійний сторонній догляд.

В апеляційній скарзі ПАТ "ПівдГЗК" ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, відсутні докази, які підтверджують факт спричинення моральної шкоди та вину ПАТ "ПівдГЗК" " щодо порушення законодавства з охорони праці. Вважає, що позивачем не доведена вина у заподіянні йому моральної шкоди з боку ПАТ "Південний ГЗК". Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_4 добровільно виконував роботу в шкідливих умовах і знав про їх негативний вплив на його здоров'я, а також не взято до уваги, що позивач добровільно продовжував працювати навіть отримавши пенсію. Суд першої інстанції не врахував того, що положення ст. 237-1 КЗпП України не поширюються на правовідносини осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному страхуванню, тому належним відповідачем має бути Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, на який покладено обов'язок відшкодування шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 з 30 грудня 1985 року по 22 травня 2014 року працював на підприємстві відповідача , із загального стажу 38 років 7 місяців працював у шкідливих умовах праці 31 рік та 9 місяців.

Висновком МСЕК від 20 травня 2014 року позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням у розмірі 65 % , з яких: 55% - по вібраційній хворобі та 10% - ХОЗЛ, переоглядом від 20 червня 2014 року йому встановлено 100 % втрати професійної працездатності та І група інвалідності.

Відповідно до рекомендацій МСЕК позивачу протипоказана важка робота праці, довга хода, переохолодження в умовах виробничого типу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку щодо обов'язку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам діючого законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до підп. "Є" п.1 ч.1 ст.21 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яке діяло на момент виникнення правовідносин, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку: своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частиною 3 ст.28 цього закону зазначено, що при наявності факту спричинення моральної шкоди потерпілому проводиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" та п. 22 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік" зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. "є" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_4 права на відшкодування моральної шкоди - 20 травня 2014 року - зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, з вини якого заподіяно моральну шкоду позивачу.

У зв'язку з цим доводи відповідача ПАТ "ПівдГЗК" про те, що моральна шкода повинна відшкодовуватися Фондом соціального страхування, оскільки потерпілий перебуває там на обліку і відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" має користуватися певними пільгами та компенсацією, не можуть бути взятими до уваги.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У зв'язку з цим посилання відповідача ПАТ "ПівдГЗК" на те, що усі функції для забезпечення умов праці відповідно до нормативно-правових актів ПАТ "ПівдГЗК" виконуються, а позивача ОСОБА_4 було попереджено про шкідливий характер роботи і у зв'язку з професійним захворюванням переведено на легшу роботу, є безпідставними та спростовуються встановленими судом обставинами справи.

Крім того, відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого. До того ж, цей висновок є обов'язковим лише при встановленні потерпілому тимчасової втрати професійної працездатності, в той час як позивачеві встановлено стійку втрату працездатності.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував роз'яснення надані у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, справедливості та розумності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Ляховська І. Є.

Судді: Барильська А. П.

Бондар Я. М.