Справа № 357/759/15-ц Головуючий у І інстанції Кошель Л.М.
Провадження № 22-ц/780/3404/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 29 09.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

9 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Лащенка В.Д., Поліщука М.А.,

при секретарі : Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Щорса на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року у справі за позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Щорса до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року сільськогосподарський виробничий кооператив ім. Щорса (далі СВК ім. Щорса) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь збитки за обробіток земельних ділянок в сумі 11 073,56 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за умовами договору оренди земельної ділянки СВК ім. Щорса використовував земельну ділянку ОСОБА_2, площею 2,24 га для ведення товарного сільгоспвиробництва, а також за усною домовленістю з відповідачем користувався на правах оренди земельними ділянками, що належали її покійним чоловікові та матері, загальною площею 5,5446 га. У грудні 2013 року ОСОБА_2 в порядку спадкування отримала свідоцтва про право власності на земельні ділянки, що належали покійним чоловікові та матері, а весною 2014 року повідомила позивача, що не має наміру укладати з ним договори оренди на успадковані земельні ділянки, а бажає їх обробляти самостійно.

Позивач вважає, що такими діями відповідача йому було завдано матеріальних збитків у вигляді витрат на оранку та внесення мінеральних добрив восени 2013 року на земельні ділянки, загальною площею 5,5446 га, які в подальшому не були використані за цільовим призначенням через недобросовісну поведінку ОСОБА_2, яка завчасно не попередила СВК ім. Щорса про відсутність наміру продовжувати оренду успадкованих земельних ділянок.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами відсутні цивільно-правові відносини зобов'язального характеру, оскільки у встановленому законом порядку договори оренди земельних ділянок, що належали спадкодавцям відповідача, не укладалися.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

З матеріалами справи вбачається, що 18 січня 2000 року між СВК ім. Щорса та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,24 га, яка належала орендодавцеві на праві власності на підставі сертифікату серії НОМЕР_1, виданого Білоцерківською державною адміністрацією 17 грудня 1996 року та розташована в межах Яблунівської сільської ради Білоцерківського району, на строк до 31 грудня 2012 року.

В подальшому ОСОБА_2 отримала державний акт серія НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку, площею 2,9878 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в межах Яблунівської сільської ради Білоцерківського району, кадастровий номер НОМЕР_2.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що позивач використовував земельну ділянку відповідача на умовах оренди з 2000 року і по даний час, за що остання регулярно отримувала орендну плату у формі натуроплати.

Також судом встановлено, що чоловік відповідача ОСОБА_3 та її матір ОСОБА_4 мали права на земельні частки (паї), які перебували у колективній власності КСП ім. Щорса Яблунівської сільської ради Білоцерківського району розміром по 2,24 в умовних кадастрових гектарах, що були посвідчені відповідними сертифікатами.

На плані розпаювання земель КСП ім. Щорса земельні ділянки ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були позначені під номерами 405,406 та 407 відповідно.

18 січня 2000 року СВК ім. Щорса та ОСОБА_4 уклали договір оренди земельної ділянки, площею 2,24 га, із ОСОБА_3 такого договору укладено не було, але дані земельні ділянки використовувалися позивачем з 2000 року по 2014 рік нарівні із земельною ділянкою відповідача. При цьому представник позивача наполягав, що між СВК ім. Щорса та ОСОБА_2 була усна домовленість про використання цих земельних ділянок, за що остання також отримувала орендну плату.

На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 8 листопада 2008 року після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4, 14 грудня 2013 року відповідачу були видані свідоцтва про право власності земельні ділянки, площею 2,9874 га, кадастровий номер НОМЕР_5, та площею 2,5572 га, кадастровий номер НОМЕР_4, розташовані в межах Яблунівської сільської ради Білоцерківського району, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 лютого 2014 року відповідач направила керівництву СВК ім. Щорса заяву з вимогою припинити використання земельної ділянки площею 2,9874 га кадастровий номер НОМЕР_5 та земельної ділянки площею 2,5572 га кадастровий номер НОМЕР_4, які належать їй на праві приватної власності.

Звертаючись до суду з позовом, представник позивача посилався на те, що ОСОБА_2 не попередивши кооператив завчасно про небажання укладати договори оренди на успадковані земельні ділянки, нанесла йому збитків на суму 11 073,56 грн., пов'язаних з витратами на оранку та внесення мінеральних добрив восени 2013 року на земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, загальною площею 5,5446 га, які в подальшому не були використані за цільовим призначенням.

Так, відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносити щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Аналогічне положення міститься й у ст. 93 ЗК України.

Cтаттями 14, 15, 17 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі, має містити низку обов'язкових істотних умов та підлягає державній реєстрації. Об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст. 28 Закону України «Про оренду землі» орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі.

Збитками вважаються , зокрема, фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права.

Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар вправі приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому порядку.

У відповідності ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Колексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. (ч. 2 ст. 11 ЦК України)

Згідно із ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Зважаючи на наведені норми закону та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки між СВК ім. Щорса та ОСОБА_2 не укладалися договори оренди земельних ділянок, що належали її померлим чоловікові та матері, у сторін не виникло підстав для взаємних прав та обов'язків, а також відповідальності у разі їх порушення.

У відповідності до вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд обґрунтовано звернув увагу на те, що позивач на власний ризик та без будь-яких правових підстав, тривалий час використовував земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вважаючи достатнім усної згоди на це спадкоємця, однак саме по собі оброблення землі відповідача не свідчить про те, що такий договір оренди укладений, оскільки вимоги спеціального законодавства вимагають від сторін договору не лише погодження його умов, a й відповідної реєстрації договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів наявності підстав для виникнення у нього права вимоги та, відповідно, обов'язку відповідача відшкодувати йому завдані збитки у вигляді витрат на оранку та внесення мінеральних добрив на спірні земельні ділянки.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Щорса відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: