У Х В А Л А

12 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Григор'євої Л.І. ,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_7, про визнання конкурсу та договору оренди недійсними

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з вищезазначеним позовом.

Зазначали, що 4 квітня 2014 року управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради було проведено некомерційний конкурс щодо надання в оренду приміщень напівпідвалу площею 44,5 кв. м по АДРЕСА_1. На конкурс було подано 2 заяви від претендентів на участь в конкурсі, а саме мешканки будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_9 Розглянувши конкурсні пропозиції претендентів, комісія визнала переможцем конкурсу мешканку будинку ОСОБА_7

Між управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та ОСОБА_7 було укладено договір оренди №Г-9016-14 від 30 квітня 2014 року, предметом якого є оренда вказаних приміщень.

Позивачі зазначали, що вказані приміщення є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку та перебувають у спільній власності усіх власників квартир у будинку. Отже, передачею таких приміщень третій особі порушено їхнє право власності на допоміжні приміщення.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 3 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 порушують питання про скасування ухвалених у справі рішень та ухвалити нове рішення з підстави, передбаченої пунктом першим частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: статей 5, 7 та 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Положення про оренду майна територіальної громади м. Львова, затвердженого ухвалою Львівської міської ради № 897 від 7 червня 2007 року, Положення про управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та Порядку організації та проведення конкурсів на право оренди майна територіальної громади м. Львова.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 посилаються на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 20 квітня 2011 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що спірні напівпідвальні приміщення не є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та на них не розповсюджується правовий режим власності мешканців будинку в порядку приватизації житла, а тому проведенням вказаного конкурсу та укладеним за його результатами спірним договором оренди нежилих приміщень площею 44,5 кв. м, що знаходяться у напівпідвальному приміщенні вищевказаного будинку, права позивачів як мешканців будинку не порушені.

На відміну від висновків, які містяться у справі, про перегляд якої подано заяву, в ухвалі Вищого адміністративного України від 20 квітня 2011 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, висновки суду ґрунтуються на тому, що під час проведення конкурсу з надання в оренду нежитлового приміщення було допущено порушення Порядку його проведення, без допуску до участі в конкурсі позивача, чим порушено вимоги законодавства та його права.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_7, про визнання конкурсу та договору оренди недійсними до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді:Н.П. Лященко
Л.І. Григор'єва
В.М. Сімоненко