АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/6777/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Малинников О.Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів ГоловачоваЯ.В.,Невідома Т.О.

при секретарі - Осауленко О.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, інфляційних втрат та три процента річних, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою його представником ОСОБА_3, на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернулось до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 та користується житлово-комунальними послугами, які надає позивач. Починаючи з квітня 2007 року відповідач не сплачує плату за комунальні послуги, у зв'язку із чим у період з 1 квітня 2007 року до 1 січня 2014 року у відповідача утворилася заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг у сумі 52 035,01 грн, які позивач просив стягнути на свою користь з урахуванням інфляційних втрат у сумі 21 222,90 грн та 6 648,55 грн - трьох процентів річних.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг за період з 1 квітня 2007 року по 1 січня 2014 року у сумі 79 906, 55 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. При цьому зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності та позовні вимоги позивача не підтверджені належними та допустимими доказами.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник не з'явилися, про розгляд справи повідомлені за законом належно, причини неявки не повідомили,заяв про відкладення справи не подавали.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у справі та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, отримуючи житлово-комунальні послуги у період з 1 квітня 2007 року по 1 січня 2014 року, не оплачував їх вартість в повному обсязі, тому сума заборгованості у розмірі 52 035,01 грн з урахуванням інфляційних втрат у сумі 21 222,90 грн та 6 648,55 грн - трьох процентів річних підлягає стягненню з нього в судовому порядку.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, який зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1, наймачем якої останній є, починаючи з 1 квітня 2007 року не здійснює у повному обсязі оплату за житлово-комунальні послуги. У зв'язку з чим утворився борг, який станом на 1 січня 2014 року складав 52 035,01 грн. основного боргу, з урахуванням інфляційних втрат у сумі 21 222,90 грн та 6 648,55 грн - трьох процентів річних складає 79 906,55 грн.

У п.п. 1.2. статуту Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 12 квітня 2012 року зазначено, що «Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» згідно із рішенням Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва» перейменовано з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради».

На підставі укладеного договору доручення на надання послуг з обліку нарахування збору платежів власників, наймачів та орендарів № 1 від 1 лютого 2012 року між Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» Шевченківської районної у м. Києві ради (довіритель) та Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (повірений) у п.п. 2.1.1. надано право на вчинення певних дій у тому числі щодо укладення договорів, здійснення обліку, нарахування, збору платежів власників, наймачів та орендарів жилих приміщень за послуги з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій, у тому числі у судовому порядку.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 Закону визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Із матеріалів справи убачається, що між сторонами відсутній письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг, проте такі послуги відповідачу надавалися, і останній їх приймав та не оплачував.

Таким чином, відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що неукладення відповідачем договору про надання послуг не звільняє його обов'язку оплатити отримані послуги.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Установивши, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі оплачував надані позивачем житлово-комунальні послуги, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 52 035,01 грн з урахуванням інфляційних втрат у сумі 21 222,90 грн та 6 648,55 грн - трьох процентів річних.

За положеннями ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 2, 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦК України позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 ст. 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Доводи апеляційної скарги, щодо пропуску позивачем строку позовної давності, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить при визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Платіж за житлово-комунальні послуги позивачем вносився 1 березня 2013 року у сумі 3 000 грн, що свідчить про визнання останнім свого боргу, тому в даному випадку строк позовної давності переривається.

Крім того, ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2014 року відмовлено у прийнятті заяви Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.

Інші доводи апеляційної скарги з урахуванням наведеного вище не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а отже відсутні передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_3, відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді