Справа №592/4379/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1252/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

23 червня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Собини О. І. , Околота Г. М.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на ухвалу судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 травня 2015 року про відмову у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про забезпечення позову

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, про визначення за відповідачем 1/2 частини зобовязань за судовим рішенням та стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 травня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Вказану ухвалу судді представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу судді скасувати і постановити нову, якою вжити заходи забезпечення позову, а саме: накласти арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, що належить відповідачці ОСОБА_5

В доводах апеляційної скарги зазначається, що помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що позивач не надав доказів для підтвердження факту належності відповідачу на праві власності 1/3 частини квартири, у звязку з чим позивач і просить забезпечити позов, так як право власності на вказану частину нерухомого майна визнано за відповідачкою відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 грудня 2011 року.

Крім того, представник позивача не погоджується з висновком місцевого суду про те, що накладення арешту на 1/3 частину вказаної квартири є недоцільним, так як відповідачка вже відчужила частину належного їй нерухомого майна, подарувавши квартиру АДРЕСА_2 своєму синові ОСОБА_7, що може свідчити про її наміри перешкодити виконанню рішення суду у випадку задоволення його позову про стягнення з відповідачки на його користь суми боргу.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Таким чином, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, місцевий суд виходив з того, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 до ухвалення судом рішення по даній справі є недоцільним, до того ж, позивач не надав доказів для підтвердження факту того, що за відповідачкою ОСОБА_5 зареєстровано право власності на 1/3 частину вказаної квартири.

Однак, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Зокрема, матеріалами справи доведено, що 12 травня 2015 року позивач ОСОБА_3, в інтересах якого діяв представник ОСОБА_4, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому, окрім іншого, просив стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 99875 грн.

Таким чином, дійсно встановлено, що між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, тобто позов носить майновий характер.

Подаючи заяву про забезпечення позову, позивач з метою вжиття заходів для виконання можливого позитивного рішення на його користь просив суд накласти арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 грудня 2011 року.

Отже, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту належності відповідачці на праві власності 1/3 частини квартири.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази стосовно того, чи зареєстровано за відповідачкою право співвласності на спірне майно і в якому розмірі, так як в судовому засіданні суду апеляційної інстанції від сторін надійшла інформація про те, що частка співвласності відповідачки у вказаній квартирі може бути більшою, ніж про це вказано у рішенні суду від 19 листопада 2009 року.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд першої інстанції не в повній мірі пересвідчився в тому, що дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та щодо наявності у відповідача на праві власності майна і в якому саме розмірі, виходячи з вартості частки того майна і розміру суми стягнення.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з порушенням норм процесуального права, тому її необхідно скасувати і передати вирішення вказаного питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.4, 312 ч.1 п.3, 314 ч.1 п.2, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 травня 2015 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати і передати вирішення вказаного питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, але касаційному оскарженню не підлягає, так як не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий -

Судді -