АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Лознян О.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства «Житлоінбуд» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест» до ОСОБА_1 про розірвання договору, та за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Житлоінбуд», Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест», третя особа: Інститут фізіології рослин і генетики національної академії наук України, про тлумачення умов договору, визнання права і припинення обов'язку, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року позивач ТОВ «Форум-Інвест» звернулося в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору, оскільки відповідач не доплатила реальну ринкову вартість житла в розмірі 976 800,00 грн. за Договором про залучення інвестицій в будівництво житла № В31/4-2/1- 2, за яким ОСОБА_1 як інвестор зобов'язалась здійснити інвестування шляхом оплати в повному обсязі вартості квартири загальною площею 48,60 кв.м. на другому поверсі секції № 4 у житловому будинку по АДРЕСА_2.

Унікальний номер справи: 2601/20025/12
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12043/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Фролов М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
В свою чергу ОСОБА_1 звернулася в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до ДП «Житлоінбуд», ТОВ «Форум-Інвест», третя особа: Інститут біології рослин і генетики НАН України, про тлумачення умов договору, визнання права і припиненим обов'язку, оскільки на виконання зазначеного договору 26.05.2004 р. вона як інвестор сплатила перший внесок у розмірі 30% в сумі 63732,0 грн. в якості оплати 18,74 кв.м. площі квартири, за ціною 3400,0 грн. за 1 кв.м. площі квартири, відповідно до умов Договору № В31/4-2/1-2 та до нього Картки розрахунків. При цьому згідно п. 1.3. Договору № 31/4-2/1-2 строком введення будинку із квартирою в експлуатацію було визначено II квартал 2006 року. Оскільки будівництво вищезазначеного житлового будинку і у його складі квартири було зупинено, зважаючи на прострочення строку введення в експлуатацію житлового будинку із квартирою, ОСОБА_1 як інвестор зупинила виконання свого зустрічного зобов'язання щодо оплати вартості площі квартири. Зазначає, що наведений житловий будинок фактично було введено в експлуатацію лише 03.08.2011р. ДП «Житлоінбуд» і ТОВ «Форум-Інвест» відмовилося прийняти від ОСОБА_1 як інвестора оплату вартості залишку площі квартири розмірі 32,56 кв.м. за ціною 1 кв.м. у сумі 3400,0 грн. Тому вона як споживач має право згідно Закону України «Про захист прав споживачів» на стягнення із ДП «Житлоінбуд» і ТOB «Форум-інвест» неустойки в розмірі трьох відсотків від загальної вартості квартири за Договором № 31/4-2/1-2, у зв'язку із прострочення останніми як виконавцями на шість років свого обов'язку щодо введення в експлуатацію будинку.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест» до ОСОБА_1 про розірвання договору - відмовлено повністю.

Позов ОСОБА_1 про розірвання договору та за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Житлоінбуд», Товариства обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест», третя особа: Інститут фізіології рослин і генетики національної академії наук України, про тлумачення умов договору, визнання права і припиненим обов'язку - задоволено частково.

Визнано недійсними положення п. 3.1., п. 3.2., п. 3.3., п. 3.4. і п. 3.9. Договору про залучення інвестицій в будівництво житла від 25 травня 2004 року за № ВЗ1/4- 1/1-2, укладеного з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; паспорт громадянина України серії НОМЕР_1, виданий Бережанським РВ УМВС України в Тернопільській області від 22 березня 2002р.).

Надано тлумачення умовам п. 3.6. - 3.8 Договору про залучення інвестицій в будівництво житла від 25 травня 2004 року за № ВЗ 1 /4-2/1 -2 та до нього Картки платежів, як таким, що встановлюють вартість 1 кв. м. у сумі 3400,85 грн. для об'єкту інвестування однокімнатної квартири АДРЕСА_2.

Визнано припиненим шляхом виконання зобов'язання ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий Бережанським РВ УМВС України в Тернопільській області від 22 березня 2002р.) як інвестора з оплати загальної площі 51,3 кв. м. однокімнатної квартири АДРЕСА_2, вартість якої у сумі 174463,61 гривень за ціною 1 кв.м. у сумі 3400,85 гривень сплачено повністю за Договором про залучення інвестицій в будівництво житла від 25 травня 2004 року за № ВЗ 1/4-2/1-2.

Визнано право власності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1.; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий Бережанським РВ УМВС України в Тернопільській області від 22 березня 2002р.) на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Визнано право ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий Бережанським РВ УМВС України в Тернопільській області від 22 березня 2002р.) як інвестора зареєструвати у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, вартість якої у сумі 174463,61 гривень за ціною 1 кв.м. у сумі 3400,85 гривень сплачено повністю за Договором про залучення інвестицій в будівництво житла від 25 травня 2004 року за № ВЗ1/4-2/1-2.

Зобов'язано Державне підприємство «Житлоінбуд» при Управлінні державної охорони України (Код ) невідкладно передати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий Бережанським РВ УМВС України в Тернопільській області від 22 березня 2002р.) документи, необхідні для реєстрації її права власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, а саме засвідчені:

копію рішення Київської міської ради від 08.02.2007 року за № 68/729; копію Сертифікату серії КВ № 4, виданого 01 серпня 2011 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києва; копію розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації «Про присвоєння поштової адреси житловому будинку з вбудованими приміщеннями та підземною автостоянкою за адресою: АДРЕСА_2», довідку Київської міської державної адміністрації про виконання умов з передачі коштів пайової участі (внесків) замовників (інвесторів) на розвиток галузей соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, перелік фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися на інвестування фінансування будівництва житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземною автостоянкою за адресою: АДРЕСА_2; довідку про повну оплату вартості однокімнатної квартири АДРЕСА_2, інвестором ОСОБА_1 згідно Договору про залучення інвестицій в будівництво житла від 25 травня 2004 року за № ВЗ 1/4-2/1 -2;

оригінал технічного паспорту на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Зобов'язано Державне підприємство «Житлоінбуд» при Управлінні державної охорони України (Код ) невідкладно передати за актом приймання-передання ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий Бережанським РВ УМВС України в Тернопільській області від 22 березня 2002р.) однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, вартість якої у сумі 174463,61 гривень за ціною 1 кв.м. у сумі 3400,85 гривень було оплачено повністю ОСОБА_1 як інвестором на виконання Договору про залучення інвестицій в будівництво житла від 25 травня 2004 року за № В31/4-2/1-2.

Стягнуто на корить ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий Бережанським РВ УМВС України в Тернопільській області від 22 березня 2002р.) із Державного підприємства «Житлоінбуд» при Управлінні державної охорони України (Код ) - 9 727 403(дев'ять мільйонів сімсот двадцять сім тисяч чотириста три) гривень 40 коп. за прострочення строку ведення в експлуатацію будинку за Договором про залучення інвестицій в будівництво житла від 25 травня 2004 року за № В31/4-2/1-2.

Стягнуто із Державного підприємства «Житлоінбуд» при Управлінні державної охорони України (Код ) на користь держави 243 гривень 60 копійок судового збору.

Стягнуто на корить ОСОБА_1 (АДРЕСА_1.; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий Бережанським РВ УМВС України в Тернопільській області від 22 березня 2002р.) із Державного підприємства «Житлоінбуд» при Управлінні Державної охорони України (Код ) кошти пені у сумі 507 689,11 грн., за прострочення зобов'язання надати всі документи, необхідні для оформлення права власності на квартиру за Договором про залучення інвестицій в будівництво житла від 25 травня 2004 року за № ВЗ1/4-2/1-2.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Форум-Інвест» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Форум-Інвест» в повному обсязі, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції ухвалено при неправильному застосуванні норм матеріального права, з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст. 309 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для його скасування.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ДП «Житлоінбуд» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Житлоінбуд» - відмовити повністю.

Посилається, що рішення суду 1-ї інстанції ухвалено при неправильному застосуванні норм матеріального права, та з порушенням норм процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Договору про будівництво житлового будинку на вул. Васильківсьій, 31/17 у Голосіївському р-ні м. Києва за № 127 від 06.06.2002р. (а.с. 186 т. 1), укладеного між Національною академією наук України як Замовником та Державним підприємством «Житлоінбуд» при Управлінні державної охорони України, останнє зобов'язалося як Інвестор-Підрядник інвестувати збір вхідних даних, проектування та будівництво Об'єкта - житлового будинку з усією інфраструктурою на земельній ділянці по АДРЕСА_1 у м. Києві (п. п. 2.3.1. п. 2.3. договору); виконати всі роботи відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації (п. п. 5.4.6. п. 5.4. договору).

При цьому згідно п. 3.3. Договору № 127, компенсація всіх витрат замовника НАН України пов'язаних з виконанням цього договору здійснюється шляхом набуття ним права власності на квартири Об'єкта загальною площею 3553 кв.м., що становить 10 % загальної площі житлових та офісних приміщень Об'єкта. Решта площі Об'єкта належить Інвестору-Генпідряднику, тобто ДП «Житлоінбуд».

Відповідно до п. п. 5.3.3. п. 5.3. Договору № 127, ДП «Житлоінбуд» як Інвестор-Генпідрядник має право після підписання цього договору самостійно укладати інвестиційні договори зі співінвесторами на інвестування вбудовано-прибудованих приміщень та належної йому частки житлових приміщень.

Разом з цим відповідно до п. п. 5.4.2. п. 5.4. Договору № 127 ДП «Житлоінбуд» як Інвестор-Генпідрядник зобов'язане забезпечити фінансування проектних робіт та будівництво Об'єкта в повному обсязі, у тому числі шляхом залучення інвестицій за рахунок належної йому в Об'єкті пайової частки.

Також встановлено, що 30.09.2003р. між ДП «Житлоінбуд» як довірителем та ТОВ «Форум-Інвест» як повіреним було укладено Договір доручення про залучення інвестицій в будівництво житла, нежитлових приміщень та паркінгу № 34-05/03 (а.с. 192 т. 1), згідно якого повірений ТОВ «Форум-Інвест» зобов'язалося за дорученням довірителя ДП «Житлоінбуд» здійснювати від імені та в інтересах останнього пошук інвесторів - фізичних (юридичних) осіб для залучення інвестицій у будівництво об'єктів нерухомості (житла, нежитлових приміщень, паркінгу) за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 з метою подальшого оформлення інвесторами - фізичними (юридичними) особами права власності на об'єкти нерухомості.Повірений в інтересах довірителя укладає договори з фізичними (юридичними) особами згідно п. 1.3. Договору № 34-05/03. Повірений перераховує грошові кошти довірителю, отримані від інвесторів - фізичних (юридичних) осіб.

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що положеннями ст. 386 ЦК УРСР, чинного на момент укладення вищезазначеного Договору № 34-05/03 було визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується виконати від імені й за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Також враховано судом першої інстанції, що суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (ч. 3 ст. 6 закону України «Про доступ до судових рішень»).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що ТОВ «Форум-Інвест» представляло та діяло від імені ДП «Житлоінбуд» у правовідносинах із інвесторами стосовно інвестування в будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, а вказані обставини щодо сторін ТОВ «Форум-Інвест», ДП «Житлоінбуд» встановлено рішеннями Голосіївського районного суду міста Києва від 20.05.2014р. по справі № 752/22697/13-ц (а.с. 81 т. 2) та від 06.08.2014р. по справі № 752/780/14-ц (а.с. 84 т. 2).

На підставі вказаних повноважень між ТОВ «Форум-Інвест» як повіреним та інвестором ОСОБА_1 було укладено 25.05.2004 р. Договір про залучення інвестицій в будівництво житла № В31/4-2/1-2 (а.с. 168 т. 1).

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що права та обов'язки за Договором № В31/4-2/1-2 виникли між ОСОБА_1 . як інвестором та ДП«Житлоінбуд» як Інвестором-Генпідрядником, в особі повіреного за дорученням ТОВ «Форум-Інвест».

При цьому судом першої інстанції встановлено, що згідно п. 1.1. - 1.2. наведеного Договору № В31/4-2/1-2 його предметом визначено залучення інвестицій в довірче управління для будівництва житлового об'єкту. Об'єкт інвестування: житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2, секція № 4, поверх - 2, кількість кімнат -1, загальна площа - 48,60 кв.м., житлова площа 20,20 кв.м.

Разом з цим згідно Договору № В31/4-2/1-2 сторони визначили:

п. 3.1. Інвестор зобов'язується здійснити інвестування в сумі, що відповідає вартості загальної площі об'єкту інвестування та визначається на підставі вартості 1 кв. м. загальної площі на дату фактичного внесення грошових коштів;

п. 3.6. Внесення грошових коштів інвестором здійснюється згідно з погодженим графіком інвестування. Перший внесок в розмірі 30% здійснюється протягом 7 (семи) банківських днів з моменту підписання Договору;

п. 3.7. Дані по розрахунках між Інвестором та Організацією фіксуються в Картці розрахунків. Картка розрахунків заповнюється при підписанні даного договору та є його невід'ємною частиною. Зміни можуть бути внесені тільки на підставі здійснених у письмовій формі та оформлених додаткових угод про зміни умов даного Договору.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що у Картці розрахунків до Договору № В31/4-2/1-2 сторони шляхом проставлення підписів погодили вартість 1 кв.м. квартири у сумі 3400,0 грн.(а.с. 171 т. 1.), і згідно квитанції від 26.05.2004р. та Картки розрахунків за Договором № В31/4-2/1-2 ОСОБА_1 було оплачено перший внесок у розмірі 30% в сумі 63732,0 грн. в якості оплати 18,74 кв.м. площі квартири. Вищезазначені обставини та факт отримання коштів було визнано представниками ТОВ «Форум-Інвест» і ОСОБА_1 в судовому засіданні, у зв'язку із чим наведені обставини не підлягають доказуванню згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Разом з цим вбачається, що згідно п. 1.2. Договору № В31/4-2/1-2 плановим строком введення будинку (секції) із квартирою в експлуатацію визначено ІІ квартал 2006 року.

Однак, наведений житловий будинок було введено в експлуатацію 03.08.2011р. згідно Сертифікату серії НОМЕР_3 від 03.08.2011р. (а.с. 176 т. 1), і визначено як замовника будівництва Інститут фізіології рослин і генетики національного академії наук України.

Розпорядженням Голосіївської районної адміністрації в м. Києві від 28.03.2012р. за № 190 присвоєно вищезазначеному житловому будинку по АДРЕСА_2 поштову адресу: АДРЕСА_2 (а.с. 177 т. 1).

ЗгідноТехнічного паспорту від 28.11.2012р. на квартиру АДРЕСА_2, за результатами обмірів площа квартири виявилась більшою за проектну та фактично склала 51,30 кв.м.(а.с. 178 т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, на звернення ОСОБА_1 ТОВ «Форум-Інвест» листом від 05.03.2012р. за вих. № 22/03-12/вп (а.с. 8 т. 1) повідомило останню, що фактична площа збудованої квартири АДРЕСА_2 складає 51,30 кв.м. з яких до оплати підлягає залишок 32,56 кв.м. за ціною одного квадратного метра 19 800,0 грн. та загальною вартістю до оплати 644 688,0 грн., яку визначено наказом від 20.09.2011р. за № 19-09/11.

Крім того, встановлено, що наказом від 12.09.2012р. за № 09-09/12 (а.с. 194 т. 1) та від 12.09.2012р. за № 15-09/12 (а.с. 200 т. 1) ДП «Житлоінбуд» було визначено вартість 1 кв.м. площі квартири у сумі 30 000,0 грн.

З огляду на фактичні обставини справи, вірним є висновок суду перщої інстанції щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними положень п. 3.1. - 3.4., 3.9. Договору № В31/4-2/1-2 від 25.05.2004р.

Відповідно до закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції від 18.11.2003р.) визначено, що цей закон регулює відносини між споживачами товарів (робіт, послуг) і виробниками, виконавцями, продавцями в умовах різних форм власності, встановлює права споживачів та визначає механізм реалізації державного захисту їх прав.

При цьому згідно преамбули закону України «Про захист прав споживачів» було унормовано, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки згідно Договору № В31/4-2/1-2 ОСОБА_1 як фізична особа інвестор зобов'язалася інвестувати у будівництво житлового будинку із квартирою для задоволення особистих потреб ОСОБА_1, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, в наслідок чого за вказаним Договором № В31/4-2/1-2 ОСОБА_1 є споживачем відповідно до закону України «Про захист прав споживачів».

Аналогічну правову позицію зазначено Верховним Судом України у положеннях розділу «Спори між громадянами й організаціями, які залучають грошові кошти громадян для будівництва багатоквартирних житлових будинків» Листа «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)» від 01.02.2013р.

Разом з цим, положеннями абз. 1 і п. 6 абз. 2 ч. 1 ст. 18закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції від 18.11.2003р.) визначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про товари (роботи, послуги), що забезпечує можливість їх свідомого і компетентного вибору.

Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Інформація про товари (роботи, послуги) повинна містити: дані про ціну (тариф).

В свою чергу, ціна - це грошове відображення вартості товару (послуги) згідно Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджених наказом Держкомстату від 3 квітня 2001 р. за № 178, що діяв у спірний період.

Разом з тим, положеннями Договору № В31/4-2/1-2 визначено, що:

п. 3.1., інвестор зобов'язується здійснити інвестування в сумі, що відповідає вартості загальної площі об'єкту інвестування та визначається на підставі вартості 1 кв. м. загальної площі на дату фактичного внесення грошових коштів;

п. 3.2., поточна вартість 1 кв.м. визначається на підставі реальної ринкової вартості житла аналогічної якості та територіального розташування, з урахуванням ступеня готовності об'єкту, вартості будівельних робіт та інших робіт, виконання яких необхідне для реалізації проекту та затверджується наказом Замовника з будівництва об'єкту;

п. 3.3., зміна вартості 1 кв.м. загальної площі поширюється виключно на ту частину загальної площі, яка не про інвестована інвестором на момент зміни ціни. Вартість загальної площі яку фактично проінвестована інвестором до моменту зміни ціни, перегляду не підлягає.

п. 3.4., відмова інвестора від інвестування після зміни цін, зазначених в .п.п. 3.2., 3.3. Організація може розглядати як припинення інвестором виконання зобов'язань за даним договором.

п. 3.9.,у випадку невиконання інвестором графіку інвестування організація залишає за собою право розірвати договір і діяти, керуючись п. 4.2.

Таким чином, пункти 3.1 - п. 3.3 Договору № В31/4-2/1-2на момент його укладення не визначали в грошовому виразі у гривні однозначно ціну 1 кв.м. площі квартири та, навпаки, надавали право Замовнику будівництва своїм наказом одноособово встановлювати (збільшувати) не визначену договором ціну 1 кв.м. площі квартири на кожен окремий день платежу споживачем ОСОБА_1 коштів, тобто не відповідали вимогам закону України «Про захист прав споживачів».

Окрім того, в Договорі № В31/4-2/1-2 не визначено безпосередньо особу Замовника будівництва об'єкту, а також відсутній підпис останнього як сторони договору.

А пункти 3.4., 3.9. Договору № В31/4-2/1-2 встановлюють обов'язковими для споживача ОСОБА_1 наведені зміни ціни 1 кв.м. площі квартири під загрозою припинення дії такого Договору № В31/4-2/1-2.

Відповідно до закону України «Про захист прав споживачів» , держава забезпечує громадянам як споживачам захист їх прав.

Згідно ст. 21 закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції 18.11.2003р.), умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними.

При цьому умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. ( ч. 1 і ч. 4 ст. 18 закону України «Про захист прав споживачів» у редакції від 03.01.2015р. на час розгляду справи).

Колегія с уддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що враховуючи викладене вище, мають бути визнані недійсними положення п. 3.1. - 3.4., 3.9. Договору № В31/4-2/1-2, які обмежуються права споживача ОСОБА_1, створюють дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду останньої, порівняно з правами, встановленимизаконом України «Про захист прав споживачів».

Також вважає колегія суддів обґрунтованими висновки суду першої інстанції і щодо вимог ОСОБА_1 про тлумачення положень інвестиційного Договору № В31/4-2/1-2 стосовно вартості 1 кв.м. площі квартири, оскільки погоджується, що між ТОВ «Форум-Інвест», яке вважає ціною 1 кв.м. 30 000,0 грн. згідно договору, та ОСОБА_1, яка вважає ціною 1 кв.м. 3400,00 грн. за договором, наявний спір щодо суми ціни 1 кв.м. площі квартири за Договором № В31/4-2/1-2.

Встановлено судом, що умови Договору № В31/4-2/1-2 не містять однозначного визначення у грошовому виразі в гривні ціни 1 кв.м. площі квартири, тобто є двозначними.

В свою чергу, згідно п. 3.7., 6.2Договору № В31/4-2/1-2 його невід'ємною частиною є Картка розрахунків.

Як вбачається з матеріалів справи, у Картці розрахунків до Договору № В31/4-2/1-2 зазначено вартість 1 кв.м. квартири у сумі 3400,0 грн., яку сторони погодили шляхом проставлення підписів, а в положеннях Договору № В31/4-2/1-2 та додатках до нього не зазначено іншу вартість 1 кв.м. площі Квартири.

Разом з тим, суд першої інстанції обгрунтовано відхилив доводи ТОВ «Форум-Інвест» щодо іншої вартості 1 кв.м. на підставі наказів ДП«Житлоінбуд» і ТОВ «Форум-Інвест», оскільки згідно п. 3.2. Договору № В31/4-2/1-2 визначено можливість зміни ціни 1 кв.м. наказом Замовника будівництва об'єкту, проте особу останнього умовами договору не визначено та відсутній підпис такого Замовника будівництва як сторони договору.

Натомість згідно Договору про будівництво житлового будинку на АДРЕСА_2 у Голосіївському р-ні м. Києва за № 127 від 06.06.2002р. замовником будівництва визначено Національну академію наук України, а відповідно до Сертифікату серії НОМЕР_3 від 03.08.2011р. замовником будівництва є Інститут фізіології рослин і генетики НАН України, а не ДП «Житлоінбуд» і не ТОВ «Форум-Інвест».

Разом з цим, Національна академія наук України та Інститут фізіології рослин і генетики НАН України не є сторонами Договору № В31/4-2/1-2 з інвестором ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи, Інститут фізіології рослин і генетики НАН України звернувся до Апеляційного суду м. Києва з листом, яким наголошував, що не є стороною договору між ОСОБА_4 та ТОВ «Форум-Інвест», а рішення суду ніяким чином не може вплинути на права та обов'язки Інституту щодо сторін в справі.

У зв'язку із наведеним, не належить до прав сторони ДП«Житлоінбуд», поверіногоТОВ «Форум-Інвест» за Договором № В31/4-2/1-2, визначати своїми наказами ціну 1 кв.м. загальної площі квартири.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 637 ЦПК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Положеннями ч. 2 і ч. 3 ст. 213 ЦК України визначено, що на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Вимогами ч. 8 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» унормовано, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

На підставі викладеного суд першої інстанції вірно встановив, що необхідно надати тлумачення умовам Договору№ В31/4-2/1-2, як таким, що встановлюють вартість 1 кв.м. загальної площі квартири у сумі 3400,0 грн.

Крім того, вірним є висновок суду першої інстанції щодо вимог про визнання припиненим шляхом виконання зобов'язання ОСОБА_1 із оплати площі квартири за Договором № В31/4-2/1-2, оскільки згідно п. 1.2. Договору № В31/4-2/1-2 плановим строком введення будинку (секції) із квартирою в експлуатацію визначено ІІ квартал 2006 року, однак наведений житловий будинок було введено в експлуатацію 03.08.2011р. згідно Сертифікату серії НОМЕР_3 від 03.08.2011р.

Колегія суддів погоджується, що виконавцем ДП «Житлоінбуд» порушено зобов'язання за Договором № В31/4-2/1-2 із введення в експлуатацію буднику.

Відповідно до ч 2 ст. 538 ЦК України, сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

Згідно ч. 2 ст. 614 ЦК України унормовано, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до листа Верховного Суду України «Висновки Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за перше півріччя 2013 року» від 01.07.2013р. роз'яснено, що установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише в тому разі, коли доведе відсутність своєї вини в порушенні зобов'язання (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі N 6-170цс12).

Разом з тим, ні під розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи, суду не надано, а в матеріалах справи відсутні докази про відсутність вини ДП «Житлоінбуд» в порушенні вищевказаного зобов'язання, а також завчасного повідомлення останнім інвестора ОСОБА_1 про поважність обставин щодо зупинення будівництва будинку із квартирою та прострочення введення його в експлуатацію на шість років.

Таким чином, колегія суддів погоджується, що належними є доводи ОСОБА_1 про наявність у неї як інвестора достатніх і очевидних підстав вважати, що ДП «Житлоінбуд» не виконає свого обов'язку щодо завершення будівництвом та введення в експлуатацію у встановлений термін житлового будинку із квартирою за Договором № В31/4-2/1-2, що відбулось в наступному.

Положеннями ч. 1 і 2 ст. 538 ЦК України визначено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до п. 16 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх.

Згідно п. 6.4. Договором № В31/4-2/1-2, всі неузгоджені сторонами питання вирішуються згідно з чинним законодавством України.

Зважаючи на викладене, інвестор ОСОБА_1 законно скористалася правом на зупинення виконання зустрічного обов'язку із оплати вартості загальної площі квартири за Договором № В31/4-2/1-2, у зв'язку із порушенням ДП «Житлоінбуд» свого зобов'язання перед останньою за таким договором.

Колегія суддів зазначає, що безпідставними є доводи ТОВ «Форум-Інвест», що реалізація ОСОБА_1 права на зупинення виконання зобов'язання за Договором № В31/4-2/1-2 є порушенням умов останнього.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про дату повідомлення ДП «Житлоінбуд», ТОВ «Форум-Інвест» інвестора ОСОБА_1 про фактичне завершення будівництвом та введення в експлуатацію житлового будинку 03.08.2011р.

Разом з тим, згідно листа ТОВ «Форум-Інвест» листом від 05.03.2012р. за вих. № 22/03-12/вп повідомило останню, що фактична площа збудованої квартири АДРЕСА_2 складає 51,30 кв.м. з яких до оплати підлягає залишок 32,56 кв.м. за ціною одного квадратного метра 19 800,0 грн. та загальною вартістю до оплати 644 688,0 грн. А ДП «Житлоінбуд» наказами від 12.09.2012р. за № 09-09/12 та від 12.09.2012р. за № 15-09/12 визначив вартість 1 кв.м. площі квартири у сумі 30 000,0 грн.

З огляду на зміст позовних вимог, ДП «Житлоінбуд» безпосередньо та в особі повіреного ТОВ «Форум-Інвест» як кредитор не погоджується із виконанням ОСОБА_1 зобов'язання з оплати площі квартири шляхом внесення коштів із розрахунку за ціною 3400,00 грн. за 1 кв.м.; не приймає як належне виконання вказаного зобов'язання таку оплату за ціною 3400,00 грн. за 1 кв.м., вказані обставини визнано представником ТОВ «Форум-Інвест» у судовому засіданні.

В свою чергу, положеннями п. 3.5. Договору № В31/4-2/1-2 визначено, що інвестування здійснюється шляхом внесення грошових коштів на поточний рахунок Організації в додатково узгодженому Сторонами порядку або іншим способом, який не суперечить домовленості Сторін та чинному законодавству України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 ЦК України, боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку

Аналогічне визначено положеннями ст. 85 Закону України «Про нотаріат».

На підставі викладеного, є належним виконанням ОСОБА_1 як інвестором за Договором № В31/4-2/1-2 зобов'язання із оплати загальної площі 51,3 кв.м. квартири за ціною 3400,0 грн. за 1 кв.м. і повною вартістю 174 420,0 грн., шляхом внесення останньою коштів на депозит приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_5 згідно квитанції № 3 від 10.03.2015р. у сумі 101 524,0 грн. та квитанції № 4 від 10.04.2015р. у сумі 9 164,0 грн., а всього 110 688,0 грн.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що, із урахуванням сплаченого ОСОБА_1 першого внесу у сумі 63732,0 грн., остання повністю оплатила фактичну площу квартири у сумі 174 420,0 грн.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а відповідно до ч. 1 і 2 ст. 16 ЦК України унормовано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові від 21.11.2012 року по справі № 6-134цс12 зазначено: виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст.ст. 3, 12-15, 20 ЦК України) слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Аналогічне зазначено Верховним Судом України у постанові від 21.05.2012 року по справі № 6-69цс11.

Таким чином, колегія суддів погоджується, що підлягає визнанню право ОСОБА_1 та припиненим шляхом виконання останньою зобов'язання з інвестування коштів і повної оплати фактичної площі квартири за Договором № В31/4-2/1-2, а здійснення нею повної оплати вартості квартири за Договором № В31/4-2/1-2 , свідчить про вчинення останньою дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання ОСОБА_1 права вимоги переходу права власності на квартиру набуття майнових прав на цей об'єкт (згідно правової позиції Верховного Суду України у постановах від 03.04.2013р. по справі № 6-21цс13 та від 12 червня 2013 року у справі N 6-45цс13).

Окрім того, Верховним Судом України у постанові від 12.11.2014р. по справі № 6-129цс14 зазначено наступний правовий висновок: новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб'єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб'єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно.

Захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України.

При цьому рішення суду про захист порушеного права та визнання за позивачем прав на спірне майно є підставою для реєстрації такого права.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, ОСОБА_1, оплативши повністю загальну площу Квартири за Договором № В31/4-2/1-2, має право вимагати переходу у її власність завершеної будівництвом квартири, тобто остання як інвестор має право набути і зареєструвати у свою власність завершену будівництвом Квартиру, однак ДП «Житлоінбуд» і ТОВ «Форум-Інвест» не визнають та оспорюють право ОСОБА_1 як інвестора набути і зареєструвати у власність оплачену належно квартиру за Договором № В31/4-2/1-2.

Положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України унормовано, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013р. по справі № 6-32цс13 зазначено наступний правовий висновок: законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

З огляду на вказане, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що підлягає задоволенню судом позовна вимога ОСОБА_1 про визнання її права власності на спірну кватиру АДРЕСА_2, та зобов'язання ДП «Житлоінбуд» передати останній зазначену квартиру за актом приймання -передання.

Крім того, згідно п. 1.3,2.1.3. Договору № В31/4-2/1-2, ДП «Житлоінбуд» зобов'язалося після виконання інвестором ОСОБА_1 своїх зобов'язань та введення будинку (секції) в експлуатацію, надати останній всі документи, необхідні для оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_2.

Перелік зазначених документів визначено законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і п. 50 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано докази належного виконання вказаного зобов'язання ДП «Житлоінбуд», підлягає задоволенню вимога ОСОБА_1 до відповідача ДП «Житлоінбуд» про передання останній всіх документів, необхідних для оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_2.

Також вірним є задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь неустойки за Договором № В31/4-2/1-2.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Положеннями ч. 3 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Разом з цим, згідно ч. 5 ст. 15 закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції від 18.11.2003р.) та згідно ч. 5 ст. 10 закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції від 05.04.2015р.) визначено, якщо виконавець не виконує, прострочує виконання роботи (надання послуги) згідно з договором, він за кожний день (годину, якщо тривалість виконання визначена у годинах) прострочення сплачує споживачеві пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Отже, у зв'язку із простроченням останніми свого обов'язку щодо введення в експлуатацію будинку із такою квартирою в період з 30.06.2006р. - 01.08.2011р., а всього на 1859 днів, вірним є стягнення на користь ОСОБА_1, як споживача, із виконавця ДП «Житлоінбуд» неустойки в розмірі трьох відсотків від загальної вартості квартири у сумі 174 420,0 грн., у загальній сумі 9727403,40 грн.

Також підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_6 щодо стягнення на її користь як споживача із виконавця ДП «Житлоінбуд» неустойки в розмірі трьох відсотків за прострочення обов'язку із передання останній документів, необхідних для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2, за період по день проголошення рішення у сумі 507 689,11 грн.

Крім того, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо відмови ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог до ТОВ «Форум-Інвест», оскільки наведене товариство уклало Договір № В31/4-2/1-2 як повірений від імені ДП «Житлоінбуд», а тому ТОВ «Форум-Інвест» не є його самостійною стороною, не набуло особисто прав і обов'язків перед ОСОБА_1 за вказаним договором.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволені позову ТОВ «Форум-Інвест» про розірвання Договору № В31/4-2/1-2, оскільки право на звернення із такими позовом належить ДП «Житлоінбуд» як його стороні, а згідно умов Договору доручення про залучення інвестицій в будівництво житла, нежитлових приміщень та паркінгу від 30.09.2003р. за № 34-05/03, довіритель ДП «Житлоінбуд» не уповноважувало повіреного ТОВ «Форум-Інвест» звертатися від імені довірителя до суду із позовами про розірвання договорів, укладених з фізичними особами інвесторами.

Оскільки ТОВ «Форум-Інвест» не надало суду докази, на підтвердження його повноважень діяти як представник ДП «Житлоінбуд» під час здійснення цивільного судочинства, суд першої інстанції вірно відхиливзаяву ТОВ «Форум-Інвест» по застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_1 про стягнення із ДП «Житлоінбуд» неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відносно доводів апеляційних скарг колегія суддів зазначає, що вони необґрунтовані та не доведені належними доказами, оскільки судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини справи.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що апелянтами не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест» та часткового задоволення позову ОСОБА_1.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Державного підприємства «Житлоінбуд» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест» - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: