Ухвала

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 03 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 22 січня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 640/21-К21, відповідно до якого банк надав позичальниці кредит у сумі 60 000 доларів США під 13 % річних терміном до 21 січня 2022 року

У цей же ден, на забезпечення виконання зобов'язань за вищенаведеним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку банку була передана квартира АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 10 вересня 2013 року утворилася заборгованість у сумі 81 676 доларів 77 центів США, що еквівалентно 652 842 грн 44 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 52 752 доларів 42 центи США, що еквівалентно 421 650 грн 09 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 25 225 доларів 04 центи США, що еквівалентно 201 623 грн 73 коп., пені у сумі 3 699 доларів 32 центи США, що еквівалентно 29 568 грн 62 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права продажу вказаної квартири з укладанням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав, а також з наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 03 грудня 2014 року, в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 22 січня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту, відповідно до якого позичальник отримала кредит у сумі 60 000 доларів США під 13 % річних терміном до 21 січня 2022 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вищенаведеним кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 у цей же день був укладений іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку банку була передана трикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 73,5 кв. м.

Додатковою угодою № 3 про внесення змін до договору кредиту від 28 липня 2010 року збільшена процентна ставка за договором до 15,19 % річних і встановлено новий кінцевий термін повернення кредитної заборгованості - 21 січня 2027 року.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У зв'язку з порушенням відповідачкою умов кредитного договору станом на 10 вересня 2013 року виникла заборгованість у сумі 81 676 доларів 77 центів США, що еквівалентно 652 842 грн 44 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 52 752 доларів 42 центи США, що еквівалентно 421 650 грн 09 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 25 225 доларів 04 центи США, що еквівалентно 201 623 грн 73 коп., пені у сумі 3 699 доларів США 32 центи, що еквівалентно 29 568 грн 62 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідачка отримала кредит в іноземній валюті, квартира, яка передана нею в іпотеку, є єдиним житлом ОСОБА_3, її площа становить менше 140 кв. м, іншого житла на праві власності вона не має.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте ухвала апеляційного суду зазначеним нормам процесуального права не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

З огляду на ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Указаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

У силу наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд міг усунути допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, проте, переглядаючи рішення районного суду, наведеного не врахував, не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, а також не спростувавши доводів апеляційної скарги, залишив без змін рішення суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постановлена у справі ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 03 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська