Справа №359/3473/15-ц
№ 2/359/1380/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» листопада 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.

при секретарі - Шляхетко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на транспортний засіб,-

встановив:

16.04.2015 ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вище зазначеним позовом, з проханням: звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб марки VW, модель Polo Sedan, кузов XW8ZZZ61ZDG045741, обєм двигуна 1598 куб. см., 2013 року випуску, заставною вартістю 138975,77 гривень, який належить на праві власності ОСОБА_1 (місце проживання : 08300, АДРЕСА_1) шляхом його вилучення на користь ТОВ «Порше Мобіліті» та подальшого продажу його з публічних торгів на умовах, визначених у Договорі застави транспортного засобу № 50009920 від 09.03.2013; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» збитки у розмірі 12000,00 гривень, штраф у розмірі 13897,58 гривень, а загалом 25 897,58 гривень та стягнути солідарно з відповідачів судові витрати (а.с.1-7).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.08.2013 між ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №50009920, відповідно до якого позивач зобовязався надати кредит у сумі 118129,39 грн., що було еквівалентом 14512,21 доларів США на дату укладання договору, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов XW8ZZZ61ZDG045741, обєм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2013, а відповідач ОСОБА_2 зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов договору.

Позивач стверджує, що 04.08.2014 між ним та відповідачем ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №1 до Кредитного договору №50009920 від 07.08.2013, відповідно до якої позивач зобовязався надати додатковий кредит у сумі 54454,25 грн., що було еквівалентом 4384,40 доларів США на дату укладання договору, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням оплата страхових платежів згідно з Договором страхування, укладеним на виконання умов Кредитного договору.

Позивач зазначає, що відповідно до положень п.1.3.1 Загальних умов кредитування, що становлять невідємну частину Договору, відповідач ОСОБА_2 зобовязався здійснювати щомісячні платежі відповідно до графіку погашення, розмір яких визначено відповідно до виставляємих компанією рахунків у гривні, розмір платежів при цьому розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в договорі.

Крім того, позивач зазначає, що 09.08.2013 між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір застави, за яким відповідачем ОСОБА_2 було передано у заставу транспортний засіб марки VW, модель Polo Sedan, кузов XW8ZZZ61ZDG045741, обєм двигуна 1598 куб. см., 2013 року випуску, бежевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований МРЕВ ДАІ м.Херсон 09.08.2013, заставною вартістю 138975,77 гривень.

Як стверджує позивач, відповідач ОСОБА_3 виступила поручителем за кредитним договором, яка підтвердила ознайомлення з умовами договору шляхом його підписання.

Позивач стверджує, з серпня 2014 року відповідач ОСОБА_2 почав порушувати свої зобовязання за Договором щодо оплати щомісячних платежів, погоджених в Графіку погашення кредиту, і взагалі припинив їх оплату, та станом на 30.03.2015 загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором №50009920 від 07.08.2013, що складається з основної суми заборгованості, збитків, штрафу, пені, 3% річних та інфляційних витрат, становить 388362,61грн.

Позивач зазначає, що у звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 умов договору, розпочав процедуру звернення стягнення на предмет застави, та 18.02.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було вчинено виконавчий напис №253 щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог позивача за договором у розмірі 260752,27грн., в ході виконання якого державним виконавцем ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м.Києві стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 без згоди позивача неправомірно відчужив предмет застави.

Позивач зазначає, що не надавав году на відчуження предмету застави, а також, що обтяження автомобіля було зареєстровано в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, в звязку з чим вважає, що застава зберігає свою силу для відповідача ОСОБА_1

Позивач стверджує, що у звязку з порушенням відповідачем ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором, позивачу завдані збитки в сумі 12000 гривень, понесених у вигляді витрат у звязку з представництвом інтересів позивачі в суді згідно з укладеним ним Договором про надання юридичних послуг з урахуванням податку на додану вартість, платником якого є позивач. Відповідно до п.4.1.2 Договору застави у звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 умов, передбачених п.2.3 Договору застави, позивач нарахував штраф в розмірі 10% від вартості предмету застави, що становить 13897,58 грн.

Після відкриття провадження у даній цивільній справі ухвалою суду від 24.07.2015 було прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_1 (а.с.89-91,99-100), який був ним уточнений 22.10.2015 (а.с.155-158), та відповідно до уточнених позовних вимог він просить суд: визнати дійсним укладений 30.11.2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 договір купівлі-продажу автомобіля марки VOLKSWAGEN POLO, кузов XW8ZZZ61ZDG045741, бежевого кольору, тип загальний легковий седан-В, 2013 року випуску та визнати за ним право власності на вказаний транспортний засіб.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовує тим, що у грудні 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля, при цьому право власності відповідача ОСОБА_4 на автомобіль підтверджувалось свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 27.11.2014 серії СХХ №553448, виданого Центром ДАІ 8050. Відповідач ОСОБА_1 зазначає, що на час постановлення на реєстраційний облік транспортного засобу на імя ОСОБА_4, зняття з реєстраційного обліку у звязку з вибуттям з володіння та отримання довідки-рахунку ТОВ «Прогрес Автотрейд» від 30.11.2014 року серії ВІА №786675 про продаж йому спірного автомобіля, будь-якої інформації або інших даних про наявність обтяжень чи обмежень, в тому числі щодо заборони відчуження в базі даних ДАІ не було. Позивач вважає, що набув право власності на спірний автомобіль у встановленому законом порядку як добросовісний набувач. Він вважає, що відповідно до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1200 від 11 листопада 2009 року, довідка-рахунок ТОВ «Прогрес Автотрейд», що є субєктом господарської діяльності, який здійснює комісійну торгівлю транспортними засобами, від 30.11.2014 року серії ВІА №786675 є договором купівлі-продажу спірного автомобіля.

В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Порше Мобіліті» позовні вимоги підтримала повністю, проти зустрічного позову заперечувала, додатково пояснила, що сума боргу за кредитним договором встановлена рішенням суду і на даний час відповідачами не погашена. Предмет застави перед зверненням до суду ними не оцінювався, проте відповідна оцінка визначена в договорі застави та складає 138975 гривень 75 копійок.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечувала, зустрічні позовні вимоги підтримала повністю, пояснила, що відповідач ОСОБА_1 в установленому законом порядку набув право власності на автомобіль, яке не визнається позивачем. Вона звертає увагу суду, що в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу не було зроблено записів про існуючу заставу, а також що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає ст.26 Закону України «Про заставу», яка не передбачає можливості звернення стягнення на корись заставодержателя. Вона також зазначає, що в рішенні відповідно до ст. 25 Закону має бути зазначено обсяг вимог, спосіб реалізації та початкова ціна, що відповідачу не направлялась досудова вимога щодо виконання вимог за кредитним договором, не було здійснено реєстрацію в державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, та що строк звернення стягнення за договором застави настане у 2017 році.

Співвідповідачі за первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 у судове засідання повторно не зявилися, про час та місце розгляду були повідомлені належним чином за зареєстрованим місцем проживання, заперечень проти позову не надали.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову належить відмовити з наступних підстав.

Дослідженням наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що 07.08.2013 року між ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» та відповідачем ОСОБА_2, а також поручитель ОСОБА_3 уклали трьохсторонній Кредитний договір №50009920, який підписаний сторонами та скріплений печаткою юридичної особи (а.с.8).

За змістом вказаного договору сума кредиту становила 118129,39 грн., еквівалентна суми кредиту в доларах США 14512,21 долари США: строк кредиту 60 місяців, курс для обчислення курс філії №КІБ№ Пат «Креді ОСОБА_6, що дорівнює 8,1400грн; процентна ставка 118129,39грн; процентна ставка 9,9%, разова комісія за надання кредиту 2.5% від суми кредиту; цільове призначення на придбання автомобіля марки VW Polo Sedan XW8ZZZ61ZDG045741.

Як заначено у Кредитному договору: Договір між сторонами та за участю Поручителя складають цей Кредитний договір, Загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами та Поручителем у відношення до кредиту (а.с.8).

Так, в день укладення договору, сторонами Кредитного договору за участі Поручителя ОСОБА_3 підписали Додаткову угоду до Кредитного договору №50009920 від 07.08.2013 (а.с.9).

За змістом п.п.1.1, 1.2 Додаткової угоди, відповідно до Кредитного договору компанія зобовязується надати Позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. Кредит надається за умови повернення кредиту Позичальником у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту.

Відповідно до п.п.2.1,2.2 Додаткової угоди відносини сторін, прямо не врегульовані цією Додатковою угодою, регулюються Загальними умовами кредитування (а.с.11-18). У випадку будь-яких протиріч між цими документами, Додаткова угода матиме перевагу. Ця Додаткова угода є невідємною частиною Кредитного договору.

Встановлено, що 09.08.2013 між ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачем ОСОБА_2, який діяв за нотаріально посвідченою згодою дружини ОСОБА_3, був укладений та нотаріально посвідчений Договір застави транспортного засобу №50009920, реєстровий №2000 ( а.с.24-29,30)

Відповідно до пункту 1.3 Договору застави, заставою за цим договором забезпечуються вимоги Заставодержателя за Кредитним договором №50009920 від 07.08.2013,укладеним між Сторонами.

За змістом п.1.1 Договору застави, предметом застави є автомобіль з наступними характеристиками: модель Polo Sedan, номер кузова НОМЕР_2, обєм двигуна 1598 куб. см., рік виробництва 2013 року, державний номер НОМЕР_3, колір бежевий. За домовленістю сторін заставна вартість Предмета застави становить 138975,77 гривень (а.с.24)

Предмет застави є власністю Заставодавця ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу №Р010949 від 08.08.2013 року, укладеного Заставодавцем з Юг-Авто,ТОВ та Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САТ №076344, виданого МРЕВ ДАІ м.Херсон 09.08.2013року.

Право власності на заставлене майно, яке є Предметом застави за цим Договором, залишається у Заставодавця.

За змістом підпункту 2.3.4 п.2.3 Договору застави, обовязки Заставодавця по відношенню до Предмета застави: без попередньої згоди Заставодержателя не здійснювати дій, повязаних зі зміною права власності на Предмет застави, а також дій, повязаних з передачею Предмета застави третім особам, у тому числі у тимчасове користування. У разі передачі Предмету застави у користування третім особам за договорами оренди, позички, лізингу, найму або на підставі іншого подібного договору, що передбачає користування Предметом застави, майновими правами на нього чи його відчуження, обовязково передбачити у договорах, що ці договори втрачають чинність у разі переходу права власності на Предмет застави до Заставодержателя або у разі звернення стягнення на Предмет застави з моменту вчинення виконавчого напису чи предявлення позову. Укладання таких договорів здійснювати тільки після отримання попередньої згоди Заставодержателя на укладання таких договорів.

Крім того, п.4.1.2 Договору застави, у разі невиконання та/або неналежного виконання Заставодавцем умов, передбачених статтею 2.3 цього Договору, Заставодержатель може застосувати до Заставодавця штрафні санкції у розмірі 10 (десяти) відсотків від вартості Предмету застави, визначеної у статті 1.1 цього Договору.

Згідно з п.5.1 Договору застави, Заставодержатель має право задоволення своїх вимог за цим Договором та за Кредитним договором, яке виникає у Заставодержателя у випадку невиконання (або часткового невиконання) Заставодавцем своїх зобовязань перед Заставодержателем за Кредитним договором та в інших випадках, передбачених цим Договором, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього Договору.

Відповідно до п.п. 5.4, 5.4.1 Договору застави, звернення стягнення на Предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису. Реалізація Предмету застави, на який звернення стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не узгоджене Сторонами або дозволено законодавством. Початкова ціна Предмета застави для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі, зазначеному в пункту 1.1 цього Договору, або, за вимогою Заставодержателя, визначається незалежними субєктами оціночної діяльності, призначеними Заставодержателем.

Згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 03.04.2015 №46727260 встановлено, що 12.08.2013 реєстратором Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було здійснено реєстрацію обтяження застава рухомого майна за Договором застави від 09.08.2013№2000, обєктом якого є спірний автомобіль Polo Sedan, колір бежевий, номер кузова НОМЕР_2, обєм двигуна 1598 куб. см., рік виробництва 2013 року, номер державної реєстрації ВТ7999 АЕ, обтяжувач ТОВ «Порше Мобіліті», боржник ОСОБА_2 (а.с.42).

Зі змісту наданого позивачем рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 30 червня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмежено відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитки (а.с.112-117) вбачається, що 04.08.2014 між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №1 до Кредитного договору №50009920 від 07.08.2013, відповідно до якої позивач зобовязався надати додатковий кредит у сумі 54454,25 грн., строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням оплата страхових платежів згідно з Договором страхування, укладеним на виконання умов Кредитного договору (а.с.-113).

Вказаним рішенням позов ТОВ «Порше Мобіліті задоволено» та стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» основну суму боргу за сплати Кредиту за Кредитним договором №50009920 від 07.08.2013 р. у розмірі 317005,76 грн., основну суму боргу зі сплати Додаткового кредиту у розмірі 9628,02 грн., збитки у розмірі 16200,00 грн., штраф у розмірі 24822,34 грн., пеню у розмірі 663,89 грн., 3% річних у розмірі 1626,75 грн. та інфляційні витрати у розмірі 18415,85 грн., всього 388362,61грн. (а.с.117).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За містом ч.1 ст.585 ЦК України та ч.1 ст.16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом.

Як вбачається з долучених до позовної заяви документів, позивач 18 лютого 2015 року отримав виконавчий напис приватного нотаріуса ОСОБА_5 реєстровий №253 щодо звернення стягнення на спірний автомобіль, за рахунок коштів, отриманих від реалізації якого, мало бути задоволено вимоги стягувача на загальну суму 260752 гривні 27 копійок який предявив до виконання до відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції (а.с.35,37).

Проте поставною держаного виконавця ОСОБА_7 від 23.03.2015 виконавчий документ виконавчий напис №253, виданий 18.02.2015 стягувачу повернутий (а.с.40).

Звернення стягнення на предмет застави, реалізації заставленого майна здійснюється в порядку, визначеному ст.ст.590, 591 Цивільного кодексу України, ст.ст.20,21 Закону України «Про іпотеку» та ст.ст.24,25,26,27,29,30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Судом встановлено, що позивач вживав заходи щодо звернення стягнення на заставне майно в позасудовому порядку в грудні 2014 - лютому 2015 року, в тому числі направляв досудову вимогу боржникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 19.12.2014 про дострокове повернення кредиту (а.с31-34), отримував виконавчий напис нотаріуса від 18.02.2015 (а.с.35), предявив його до виконання 02.03.2015 (а.с.37) проте, згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 03.04.2015 №46727260 (а.с.42) встановлено, що в порушення вимог ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не зареєстрував в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Доводи представника відповідача ОСОБА_8 про те, що позивач до звернення з позовом до суду не направляв вимогу відповідачу про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання не мають суттєвого значення та не позбавлять права позивача на звернення до суду за захистом порушеного права.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником спірного автомобіля автомобіль Polo Sedan, колір бежевий, номер кузова НОМЕР_2, обєм двигуна 1598 куб. см., рік виробництва 2013 року, номер державної реєстрації АІ7888ЕМ, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ №504951, виданим 06.12.2014 (а.с.92).

Єдиною особливою відміткою у вказаному свідоцтві значиться право ОСОБА_9 користуватися транспортним засобом.

Як встановлено судом реєстрація права власності на вказаний автомобіль за відповідачем ОСОБА_8 здійснена відповідним підрозділом ВРЕР ДАІ з обслуговування м.Бориспіль та Бориспільського району на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачем ОСОБА_8 та попереднім власником автомобіля відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на імя ОСОБА_4 серії СХХ №553448 від 27.11.2014, обліковою карткою №53531857 від 29.11.2014 ВРЕР ДАІ з обслуговування м.Бровари в Київській області про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_4 та анулювання реєстрації, Довідкою-рахунком ТОВ «ПРОГРЕС АВТОТРЕЙД» від 30 листопада 2014 року та не суперечить «Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1200 від 11 листопада 2009 року, та «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (а.с.93,95,97).

Проте доводи відповідача ОСОБА_8 про те, що він набув права власності на спірний автомобіль, а також що спірний автомобіль не може бути в нього витребуваний, оскільки він є добросовісним набувачем, суд вважає такими, що суперечать вимогам ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», за змістом якої , у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна.

Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відчуження транспортного засобу заставодавцем ОСОБА_2 було здійснено за згодою ТОВ «Порше Мобіліті» суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття, в той час, як у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були наявні відомості про реєстрацію обтяження спірного автомобіля.

Отже відповідач ОСОБА_8 міг і повинен був переконатися щодо відсутності таких обтяжень, звернувшись сам, або через ТОВ «ПРОГРЕС АВТОТРЕЙД» за отриманням відповідної інформації з Державного реєстру обтяжень рухомого майна в порядку, визначеному ст. 45 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

При цьому суд враховує, що відповідно до ч.1, 2 ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, відповідно до ч.1 ст.330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, відповідно до вищенаведених вимог ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідач ОСОБА_8 не є добросовісним набувачем, а отже вимоги щодо визнання за ним права власності є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_2 не було надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відчуження транспортного засобу, який був предметом застави за Договором застави від 09.09.2013, реєстровий №2000, було здійснено за згодою ТОВ «Порше Мобіліті», позивач відповідно до умов п.4.1.2 Договору застави обґрунтовано нарахував штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків від вартості Предмету застави, а саме 13897 гривень 58 копійок.

Проте вимоги щодо стягнення вказаного штрафу солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки відповідач ОСОБА_3 не була стороною укладеного Договору застави та не може нести відповідальність за порушення взятих на себе заставодавцем ОСОБА_2 зобовязань за вказаним договором.

Також суд вважає безпідставними та недоведеними вимоги позивача ТОВ «Порше Мобіліті» щодо стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 збитків у розмірі 12000 гривень, повязаних з представництвом інтересів позивача у суді ТОВ «Юридична фірма Вернер».

Так, позивачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ці витрати були фактично понесені позивачем, а також відсутні докази, що отримана позивачем допомога є правовою допомогою в розумінні ст.ст. 56,84 ЦПК України та що розмір відшкодуванням понесених витрат на правову вимогу визначений у відповідності до вимог ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

В частині вимог щодо звернення стягнення на предмет застави суд також прийшов до висновку, що в задоволенні заявлених вимог належить відмовити з наступних підстав.

Сторонам у справі судом було розяснено, що відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України судом було розяснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

В тому числі розяснено, що відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Так, дослідивши надані суду докази та встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, проаналізувавши чинне законодавство та розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту щодо звернення стягнення на предмет застави шляхом вилучення його на користь позивача не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та ст.ст.590,591 Цивільного кодексу України, ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Крім того, даючи оцінку дослідженим доказам, суд прийшов до переконання, що позивачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що на момент ухвалення рішення у даній справі існує заборгованість за кредитним договором та з яких складових вона складається, а також що вищезазначене рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 30 червня 2015 року, яким з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було солідарно стягнуто суму 388362 гривні 61 копійка не було предявлено позивачем до виконання та не виконувалось.

При цьому суд виходить з вимог ч.2 ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо змісту резолютивної частини рішення суду, яке в тому числі має бути зазначений загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження.

Суд також враховує, що договори купівлі-продажу, на підставі яких відбулось відчуження спірного транспортного засобу від заставодавця ОСОБА_2 до відповідачів ОСОБА_4, а в подальшому до відповідача ОСОБА_8 ніким не оспорюються, та в установленому порядку не були визнані недійсними, отже вимоги щодо звернення стягнення на транспортний засіб, який за оплатним договором перейшов у володіння відповідача ОСОБА_8 мають бути обґрунтованими, належним чином доведеними та співмірними із вартістю спірного транспортного засобу.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 сум штрафу в розмірі 13897 гривень 58 копійок, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.88 Цивільного процесуального кодексу України понесені позивачем ТОВ «Порше Мобіліті» судові витрати по сплаті судового збору (а.с.57) підлягають частковому відшкодуванню в розмірі 0,2 мінімальної заробітної плати в сумі 243 гривні 60 копійок за рахунок відповідача ОСОБА_2 та виходить з того, що надміру сплачений позивачем судовий збір не може бути повернутий в силу вимог ст. Закону України ст.7 «Про судовий збір», у звязку з відсутністю відповідного клопотання, а понесені відповідачем ОСОБА_8 судові витрати по сплаті судового збору у звязку з відмовою в позові відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.10,11,60,79,88,169,209,212,214,2156 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 штраф в сумі 13897 гривень 58 копійок (тринадцять тисяч вісімсот девяносто сім гривень пятдесят вісім копійок) та судові витрати в сумі 243 гривні 60 копійок (двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на транспортний засіб відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.В.Муранова-Лесів