Справа № 302/377/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - Боднар О.В.

суддів Кеміня М.П., Джуги С.Д.

при секретарі Маринець Д.М.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 30 квітня 2015 року справу за позовом Комунального підприємства «Міжгірське виробниче управління житлово-комунального господарства» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року КП «Міжгірське ВУЖКГ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за надані комунальні послуги станом на 27 березня 2015 року у розмірі 1 895,53 грн.та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішенням Міжгірського районного суду від 30 квітня 2015 року (а.с. 59-61) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідачки на користь КП «Міжгірське ВУЖКГ» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 736,53 грн. та 243,60 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі (а.с. 64-69) ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Стягнути з Міжгірського ВУЖКГ 121,80 грн. судового збору та інші понесені нею витрати.

Зазначає, що оскільки позивач не виконував і не виконує своїх обовязків по утриманню будинку АДРЕСА_1, згідно затвердженого Міжгірською селищною радою переліку, тому оплата комунальних послуг здійснюється нею лише в частині наданих послуг. Проте на цю обставину суд першої інстанції уваги не звернув та не дослідив акти приймання виконаних підрядних робіт за період з червня 2005 року по листопад 2014 року.

Також суд не взяв до уваги її твердження про те, що договір про надання послуг з утримання будинку нею не підписувався.

Крім того, вважає неправильним висновок суду про стягнення з неї 243,60 коп. судового збору.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, як власник квартири АДРЕСА_1, та КП «Міжгірське ВУЖКГ» 17 березня 2005 року уклали договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території та 24 травня 2006 року договір № 365 про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення (а.с. 3-4).

Відповідачка користується наданими позивачем послугами, однак вважає, що такі надаються не в повному обємі, більшість робіт по утриманню будинку несуть мешканці будинку, тому оплата послуг, які позивачем не надаються, а саме послуги по утриманню будинку, нею не оплачуються.

В суді першої інстанції відповідачка подала заперечення на позовну заяву та заявила про застосування позовної давності до вимог позивача, оскільки позивач просить стягнути заборгованість починаючи з 2005 року, проте відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (а.с. 17-19).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції, застосувавши строк позовної давності, правильно виходив з того, що відмова споживача послуг ОСОБА_1 від оплати за надані послуги по утриманню будинку за чинним договором суперечить вимогам ст..ст.629, 631 ЦК України та ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

До такого ж висновку дійшов і ВСУ у постанові від 27 березня 2013 року у справі № 6-6ц13, в якій зазначено, що ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обовязком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.

Згідно статті 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до пп. 2 п. «а» ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідних територіальних громад; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Законодавство не передбачає звільнення від оплати житлово-комунальних послуг у випадку ненадання окремих житлово-комунальних послуг; згідно зі ст.614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобовязання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобовязання.

Доводи апелянта про те, що судом не було взято до уваги акти приймання виконаних підрядних робіт за період з червня 2005 року по листопад 2014 року на увагу не заслуговують, оскільки заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки визначена в межах загальної позовної давності, за період з квітня 2012 року по березень 2015 року.

Твердження апелянта про те, що договір про надання послуг з утримання будинку нею не підписувався спростовуються наявними в матеріалах справи копіями договорів (а.с. 3-5).

Крім того, згідно з ст.ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобовязані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обовязку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобовязання відповідача оплатити послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг (постанова ВСУ від 25 листопада 2014 року у справі № 3-184гс14).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за комунальні послуги у розмірі 736,53 грн. відповідає вимогам ст.ст. 213-215 ЦПК України і передбачених ст.ст. 309, 310 цього Кодексу підстав для його скасування немає.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про стягнення з відповідачки 243,60 грн. судового збору.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п.36 постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (ч.1 ст.88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»).

Отже з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 94,66 грн.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 88, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, ст.ст. 19-20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», колегія суддів,

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Міжгірського районного суду від 30 квітня 2015 року в частині стягнення судового збору змінити, зменшивши розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Міжгірське виробниче управління житлово-комунального господарства» з 243,60 грн. до 94,66 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5