АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління державної міграційної служби України в м. Києві, про виселення без надання іншого житлового приміщення та скасування реєстрації місця проживання,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/11966/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління державної міграційної служби України в м. Києві, про виселення без надання іншого житлового приміщення та скасування реєстрації місця проживання.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення спільної часткової власності між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, оскільки останнім не зареєстровано право власності на виділену частину будинку АДРЕСА_1 а тому він та ОСОБА_2 є співвласниками будинку, які повинні здійснювати свої права за взаємною згодою. Також зазначає, що ОСОБА_3 була зареєстрована у вказаному будинку, без згоди ОСОБА_2, чим порушила майнові та житлові права останньої.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

В судове засідання ОСОБА_3, представник Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Яв вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в рівних долях на підставі договору дарування будинку від 11 липня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом дев'ятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, за реєстровим № 7-975, та договору дарування земельної ділянки від 11 липня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом дев'ятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, за реєстровим №7-977, отримали в дар будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-14).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про поділ в натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, яке набрало законної сили, домоволодіння та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 поділені між сторонами шляхом виділення сторонам приміщень житлового будинку та частин земельної ділянки в межах визначених згідно з варіантом №1 таблиці №3 висновку № 061 судової будівельно-технічної експертизи від 01 квітня 2011 року. Зобов'язано ОСОБА_6 виплатити грошову компенсацію в розмірі 13 396,00 грн. ОСОБА_2, частка якої після виділу в натурі житлового будинку та господарських будівель і споруд стала меншою за ідеальну (а.с.52-55).

Як вбачається зі змісту довідки форми №3, виданої КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» №433 від 04 лютого 2015 року, в будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.20).

В березні 2015 року ОСОБА_2 порушила перед судом питання про виселення ОСОБА_3 з житлового приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_1 та скасуванняреєстрації місця проживання останньої за вказаною адресою, посилаючись на те, що вона як співвласник будинку не надавала своєї згоди на поселення відповідачки до зазначеного приміщення та її реєстрацію за вказаною адресою.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 червня 2011 року, яке набрало законної сили, будинок за адресою: АДРЕСА_1 поділено між ОСОБА_6 та ОСОБА_2

Таким чином, право спільної часткової власності між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 припинилося.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована в будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 10 липня 2012 року після набрання вказаним рішенням законної сили та за згодою власника відповідної частини домоволодіння ОСОБА_6

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

ОСОБА_2 не було надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 при реєстрації за спірною адресою та вселенні були порушенні її права та це суперечило вимогам чинного законодавства.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Посилання апелянта на те, що спільна часткова власність між нею та ОСОБА_6 не припинилася, оскільки останнім не зареєстровано право власності на поділену частину будинку АДРЕСА_1 а тому ОСОБА_3 була зареєстрована у вказаному будинку без її згоди є безпідставними, виходячи з того, що в даному випадку має місце не набуття права власності на окремий об'єкт, а перетворення нерухомого майна в окремі об'єкти права власності, а тому, враховуючи рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 червня 2011 року, яке набрало законної сили, право спільної часткової власності було припинено на підставі ч.2 ст.367 ЦК України.

Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на неправильне визначення судом правового режиму об'єкту нерухомого майна та порушення судом вимог ст.182 ЦК України, оскільки вказані обставини не слугували підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом та не були предметом доказування в суді першої інстанції. Як вбачається зі змісту позовної заяви, поставивши питання про виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення та скасування її реєстрації за адресою спірного приміщення як на правову підставу позивач посилався лише на ст.ст. 356,358 ЦК України, ст.ст. 109, 116 ЖК України та вимоги Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

За правилом, визначеним ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І.Побірченко