Справа № 1312/5190/12 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/783/2011/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6 та представника ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третіх осіб ОСОБА_8, ОСОБА_9, орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про поділ майна подружжя, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про поділ майна подружжя,-

встановила:

У вересні 2013 року позивачОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. В ході розгляду даної справи в суді першої інстанції неодноразово змінювала та уточнювала сої позовні вимоги (31.01.2013 р. і 15.04.2013р.) та остаточно просила визнати об'єктами спільної сумісної власності з ОСОБА_4, як подружжя: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 66,7 кв.м. вартістю 84 092 грн.; автомобіль «Daewoo-Lanos» вартістю 45 000 грн.; автомобіль «Shkoda - Octavia A5Elegance» вартістю 185 595 грн.; кавоварку «Phillips» вартістю 300 грн.; мікрохвильову піч «Matsui» вартістю 250 грн.; дубову стінку (німецько-польського виробництва) вартістю 30 000 грн.; м'який куток вартістю 3 500 грн.; комплект кухонних меблів вартістю 3 000 грн.; телевізор «Samsung» вартістю 800 грн.; меблі дубові в коридор вартістю 6 000 грн.; ортопедичне шкіряне крісло вартістю 800 грн.; письмовий стіл вартістю 800 грн.; відеоплеєр «Samsung»(1998 р.) вартістю 800 грн.; саталітарна антена з тюнером «HUTH Technology" вартістю 1 000 грн.; DVD програвач «Phillips» вартістю 300 грн.; електропраска «Phillips» вартістю 211 грн.; пластикові вікна (2шт) вартістю 5 000 грн.; порохотяг «Samsung» вартістю 239 грн.; шафа-купе (2005) вартістю 1330 грн.; ліжко-софа (2005) вартістю 1360 грн.; DVD плеєр «Muster» вартістю 800 грн.; ноутбук «Samsung» вартістю 3 000 грн.; ортопедичний матрац вартістю 800 грн.; інструменти (електродрель, перфоратор,електропила) вартістю 3 000 грн.; мобільний телефон «Nokia 73» (2007) вартістю 2067 грн.; холодильник «Electrolux» вартістю 3 500 грн.; пральну машинку «Privileg» вартістю 3 000 грн.; плазмовий телевізор «Toshiba» вартістю 3 500 грн.; сканер «Epson» вартістю 2 500 грн.; електропраска вартістю 800 грн.; стабілізатор напруги «Luxeton FDR 5000 VA» вартістю 1 180 грн.; люстра і бра вартістю 1000 грн.; блендер «Kenwood» вартістю 800грн.; соковижималку «Kenwood» вартістю 800 грн.; квартирна сигналізація вартістю 1500 грн. і 700 грн.; автосигналізацію «Pandora DXL» вартістю 2 000 грн.; протиугонну систему "Basta» вартістю 7 000 грн.

Крім того, просила визнати об'єктом спільної сумісної власності грошові кошти на банківських рахунках відповідача у м.Києві і у м.Львов, а саме - в ПАТ «Платінум Банк», в АКБ «Форум» та в ПАТ «ПроКредит Банк» без визначення конкретної суми цих вкладів.

Мотивує тим, що за час шлюбу, зареєстрованого у 1995р., було спільно набуте майно, перелік якого наведено в заяві про внесення змін до позову. Оскільки таке нажите у період шлюбу, то є спільною сумісною власністю, досягти згоди з відповідачем щодо поділу не може, тому просить поділити це спільно нажите майно та передати у її власністьквартиру АДРЕСА_1, а решту майна залишити у власності відповідача.

ВідповідачОСОБА_4 25 березня 2013 року звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та просить визнати за ним право власності на ? частини об'єктів реконструкції квартири АДРЕСА_2. зокрема: кухні площею 22,9 кв.м., житлової кімнати площею 14,1 кв.м., балкону площею 3,6 кв.м., підвалу площею 22,9 кв.м., гаражу площею 25,5 кв.м.. Решту спільного майна подружжя загальною вартістю 19625 грн. поділити між ним на ОСОБА_2 порівну. Виділивши йому у власність: м'який куток, вартістю 500 грн.; телевізор«Самсунг» вартістю 200 грн.; комод дубовий вартістю 1200 грн.; ліжко-софу вартістю 400 грн.; електрокосарку вартістю 50 грн.; ортопедичний матрац вартістю 150 грн.; холодильник «Електролюкс» вартістю 2000 грн.; пральну машину вартістю 1000 грн.; стабілізатор напруги вартістю 500 грн.;, цифрову міні камеру вартістю 300 грн.;, а всього майна на 6900 грн.

А у власність ОСОБА_2 просить виділити: кавоварку «Філіпс» вартістю 100 грн.; мікрохвильову піч «Матсуї» вартістю 150 грн.; письмовий стіл вартістю 150 грн., ДВД програвач вартістю 5 грн.; порох отяг «Самсунг» вартістю 120 грн.; шафу-купе вартістю 100 грн.; цифровий фотоапарат вартістю 700 грн.; цифрову міні камеру вартістю 300 грн.; столовий сервіз з ручним розписом вартістю 2000 грн., столовий сервіз вартістю 400 рн., набір бокалів, рюмок, фужерів з Богемського скла вартістю 700 грн., а всього майна на загальну суму 4725 грн.

Просить стягнути з нього на користь позивача в порядку компенсації, з урахуванням рівності часток в майні подружжя, 10 87 грн. 50 коп.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 22 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Судом постановлено визнати об'єктами спільної сумісної власності подружжя майно, а саме: мобільний телефон «Nokia N 73», ліжко-софу, шафу-купе, електропраску «Phillips», сигналізацію, телевізор «Самсунг», телевізор «Тошиба», порохотяг «Самсунг», комод дубовий, м'який куток, мікрохвильову піч «Матсуї», комплект кухонних меблів з м'яким кутком, ортопедичне шкіряне крісло, письмовий стіл, сателітарний комплекс, ДВД програвач «Філіпс», ліжко-софу, ортопедичний матрац, холодильник «Електролюкс», пральну машинку 2001р.в., електрокосарку, стабілізатор напруги.

В решті позовних вимогОСОБА_2 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про поділ майна подружжя відмовлено у зв'язку з їх безпідставністю.

Судом вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення суду першої інстанції оскаржили позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4.

В своїх апеляційних скаргах кожен із апелянтів посилаються на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом норм процесуального права на неправильне застосування норм матеріального права, вказують на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та фактичну недоведеність висновків суду, постановлення рішення без належної оцінки наявних в матеріалах справи доказів.

ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі покликається на те, що ОСОБА_4 не доведено витрачання грошових вклади на сім'ю. Крім того, автомобіль «Шкода Октавія» був спільно придбаний, однак через невчасне накладення судом арешту, був проданий без її відома і згоди. Стверджує, що не підписувала заяви щодо відсутності майнових претензій на майно та майнові права ОСОБА_4 Зазначає, що судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання щодо виклику свідка ОСОБА_10, чим грубо порушено вимоги ст.ст.27,50,82 ЦПК України. Просить суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. (т.2 а.с.220-223).

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі зазначає, що телевізор «Тошіба», не може вважатися спільною власною подружжя, оскільки був подарований їхній спільній дочці. Крім того, стверджує, що у їхній сім'ї не було ДВД «Філіпс», а був плеєр «Філіпс», а тому суд безпідставно визнав неіснуючий ДВД спільним майном подружжя. Зазначає, що реконструкція квартири АДРЕСА_3, в тому числі і розширення частини ОСОБА_2, відбувалася під час їхнього подружнього життя за спільно внесені кошти, а тому йому належить ? об'єкту незавершеного будівництва у цій квартирі. Просить рішення суду в часині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій часині нове рішення про задоволення зустрічного позову, а в іншій частині рішення залишити без змін. ( т. 2 а.с. 232-234).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду на обґрунтування та в заперечення апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно положень ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

У відповідності до положень до ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції позивач і відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.11.1995 року по 19.11.2012 року, після чого шлюб між сторонами було розірвано. В шлюбі у сторін народилась дитина, дочка ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. (т.1 а.с. 66, 67).

В супереч твердженням позивача ОСОБА_2 трьохкімнатна квартира АДРЕСА_4 загальною площею 66,7 кв.м. хоча і набута у власність відповідачем ОСОБА_4 під час шлюбу сторін, в той же час, обґрунтовано не була визнана судом спільним майном подружжя, оскільки була приватизована ОСОБА_4 на себе у вересні 1997 року у відповідності до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та згідно положень п.4 ч.1 ст.57 СК України не може бути віднесена до об'єктів спільної сумісно власності подружжя.

Здійснення такої приватизації лише на ОСОБА_4 не визнана у встановленому законом порядку незаконною.

Обґрунтовано судом відмовлено і у визнанні спільним майном подружжя частини квартири АДРЕСА_5, яка в грудні 1996 року була набута разом з підвалом у власність в порядку приватизації ОСОБА_2 та ОСОБА_11, частка якої після смерті останньої була успадкована ОСОБА_8, третьою особою у справі. При цьому суд правомірно відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 щодо визнання за ним права власності на 1/4 об'єктів реконструкції цієї квартири, як на новостворене майно, оскільки таке у встановленому законом порядку зареєстровано не було.

Окрім того, ОСОБА_4 не доведено, що така реконструкція і перебудова відбулась саме за рахунок спільних коштів ОСОБА_2 і ОСОБА_4 як подружжя, а не за рахунок коштів інших співвласників цієї квартири.

Сторонами не заперечується та обставина, що автомобіль «Daewoo-Lanos» та автомобіль «Shkoda - Octavia A5Elegance», вартість яких позивач ОСОБА_2 просить поділити, як спільне майно подружжя, були придбані ОСОБА_4 в період перебування сторін у шлюбі.

Як вбачається із роз'яснень п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Судом безспірно встановлено, що на час розгляду справи як автомобіль «Daewoo-Lanos» так і автомобіль «Shkoda - Octavia A5Elegance» відчужені відповідачем ОСОБА_4 та не належать сторонам, як спільне майно і фактично у них не знаходиться.

За ствердженням ОСОБА_4 отримані кошти від продажу цих автомобілів були витрачені на потреби сім`ї та на покриття боргових зобов'язань перед третіми особами.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги твердження позивача ОСОБА_2 про те, що кошти, які були отримані ОСОБА_4 від продажу вказаних транспортних засобів були витрачені останнім без її відома та у власних інтересах, оскільки такі нічим не доведені.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що автомобіль «Daewoo-Lanos» було продано ОСОБА_4 ще в 2007 році, що сторонами визнано. Однак, позивач ОСОБА_2, протягом п'яти років не заявляла жодних претензій до відповідача щодо продажу цього майна та витрачених коштів та не навела переконливих доказів того, що про продаж цього автомобіля їй не було відомо, а отримані кошти були витрачені не в інтересах сім`ї.

Судом першої інстанції встановлено також і те, що автомобіль «Shkoda - Octavia A5Elegance», 2011 р.в., який було придбано 09.11.2011р., згідно довідки-рахунку (а.с. 109 т.1), 14.12.2012р. перереєстровано на нового власника за договором купівлі-продажу, у зв'язку із кредиторською заборгованістю відповідача по поверненню позики (т.1 а.с.109).

Наявність таких боргових зобов`язань ОСОБА_4 перед кредиторами підтверджені борговими розписками ОСОБА_4 від 27.09.2011 р. та 20.10.2011 р., а також вимогами кредитора ОСОБА_12 від 28.11.2012р. (т.1 а.с.147-149) та належно не спростовані.

Окрім того, судом обґрунтовано взято до уваги те, що за заявою ОСОБА_2 від 29.09.2011р. остання підтвердила факт відсутності з її боку претензій на майно та майнові права ОСОБА_4, набуті ним з 01.01.2011р. та не відповідає за боргові зобов'язання останнього (т.1 а.с.150).

Недійсність такої заяви ОСОБА_2 належно не спростовано.

Судом обґрунтовано відхилені і позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ між сторонами грошових коштів на банківських рахунках відповідача ОСОБА_4 у м.Києві і у м.Львов, а саме - в ПАТ»Платінум Банк», в АКБ «Форум» та в ПАТ «Про КредитБанк», оскільки матеріалами справи встановлено, що на час розгляду справи будь-яких коштів ОСОБА_4 на депозитних рахунках у вказаних банківських установах не було. А зняті в період шлюбу кошти, за ствердженням відповідача, були витрачені на потреби сім`ї, що позивачем не спростовано та не доведено, що кошти були витрачені на шкоду інтересам сім`ї.

До того ж, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. Однак позивачем ОСОБА_2 не було визначено в позовних вимогах суми грошових коштів, що підлягають поділу, як спільне майно подружжя.

Судом безспірно встановлено і те, що в період перебування у шлюбі, сторони спільно придбали предмети домашнього вжитку, меблі і побутову техніку. При цьому суд обґрунтовано відніс до об'єктів спільної сумісної власності подружжя, яке підлягає поділу між сторонами: ліжко-софу, шафу-купе, меблеву стінку, комплект кухонних меблів, ортопедичне шкіряне крісло, ортопедичний матрац, холодильник «Електролюкс», пральну машинку 2001 р.в., мобільний телефон «Nokia№73», електропраску «Phillips», телевізор «Самсунг», плазмовий телевізор «Toshiba», комод дубовий, м'який куток, письмовий стіл, сателітарний комплекс, ДВД програвач «Phillips», електрокосарку, порохотяг «Самсунг», мікрохвильову піч «Матсуї», стабілізатор напруги.

В той же час судом безпідставно було відмовлено у поділі цього майна.

У відповідності до роз'яснень в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з

дійсної його вартості на час розгляду справи.

Положеннями ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями ст.71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З матеріалів справи вбачається, що сторони при поділі спільно нажитого майна не досягли згоди щодо його поділу та вартості.

На неодноразове роз'яснення судом, в тому числі в суді апеляційної інстанції, щодо можливості об'єктивного встановлення вартості наявного майна шляхом проведення відповідної товарознавчої експертизи за клопотанням однієї із сторін, сторони не виявили ініціативи щодо проведення такої експертизи.

При цьому, ні позивач ні відповідач не надали суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження дійсної вартості спірного майна на час розгляду справи.

Враховуючи дані обставини, а також те, що позивач ОСОБА_2 та неповнолітня дочка сторін, ОСОБА_10, фактично проживають спільно в квартирі АДРЕСА_6, де знаходиться більшість вказаного вище майна, а саме: ліжко-софа, шафа-купе, меблева стінка, порохотяг «Самсунг», комод дубовий, м'який куток, мікрохвильова піч «Матсуї», комплект кухонних меблів, ортопедичне шкіряне крісло, письмовий стіл, ортопедичний матрац, холодильник «Електролюкс», пральна машинка 2001 р.в. та стабілізатор напруги, а також те, що неповнолітня ОСОБА_10, яка залишилась проживати з матір'ю, потребує додаткових витрат на її утримання, колегія суддів вважає за можливе відступити від засад рівності часток сторін, та виділити перелічене майно у власність позивачу ОСОБА_2.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги твердження останньої про непридатність вказаного майна до експлуатації за призначенням внаслідок його пошкодження з вини відповідача, оскільки жодних об'єктивних доказів технічного стану цього майна немає, а винні дії ОСОБА_10 щодо пошкодження цього майна не доведені належними і допустимими доказами.

Колегія суддів критично ставиться і до показань неповнолітнього свідка ОСОБА_10 про те що батько не дбав про матеріальне становище сім`ї і пошкодив вcе майно, що знаходиться в квартирі, а інше майно вивіз, оскільки остання постійно проживає з матір'ю, перебуває під її впливом та зазначила в суді що неприязно ставиться до відповідача ОСОБА_4.

При вирішенні спору судова колегія приходить до висновку, що відповідачу ОСОБА_4 слід виділити у власність:мобільний телефон «Nokia№73», який знаходиться в його користуванні, електропраску «Phillips», телевізор «Самсунг», плазмовий телевізор «Toshiba», сателітарний комплекс, ДВД програвач «Phillips», електрокосарку, які останнім фактично було вивезені з квартири.

Що стосується інших предметів хатнього вжитку, електропобутових товарів та фото приладів, на які вказують сторони в своїх позовних заявах, як на спільно нажите майно, яке підлягає поділу, то суд першої інстанції обґрунтовано не включив це майно до загального обсягу спільно нажитого майна, що підлягає поділу, оскільки сторонами не надано об'єктивних доказів щодо придбання та існування цього майна на час розгляду справи, чи його приховування або знищення однією із сторін чи його відчуження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторін щодо поділу спільного майна подружжя (меблів, предметів домашнього вжитку та побутової техніки) скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задовольнити частково, здійснивши їх поділ у вище визначеному порядку

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін

Керуючись ст.ст. 303, 304, ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторін щодо поділу спільного майна подружжя (меблів, предметів домашнього вжитку та побутової техніки) скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_2: ліжко-софу, шафу-купе, меблеву стінку, порохотяг «Самсунг», комод дубовий, м'який куток, мікрохвильову піч «Матсуї», комплект кухонних меблів, ортопедичне шкіряне крісло, письмовий стіл, ортопедичний матрац, холодильник «Електролюкс», пральну машинку 2001 р.в., стабілізатор напруги.

Виділити у власність ОСОБА_4: мобільний телефон «Nokia№73», електропраску «Phillips», телевізор «Самсунг», плазмовий телевізор «Toshiba», сателітарний комплекс, програвач «Phillips», електрокосарку.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили .

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Береза В.І.