Справа № 487/1643/15-ц
Провадження № 2/487/1224/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.05.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., при секретарі - Шевиряєвої К.А., за участю представника позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи - ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2015 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.02.2015 року квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. за реєстровим №316 та витребування майна - квартири АДРЕСА_1, із чужого незаконного володіння ОСОБА_3, шляхом зобов'язання передати квартиру ОСОБА_2 і ОСОБА_5, для прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7

В позові позивачі зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7. Після її смерті відкрилась спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_1. Мати ОСОБА_7 - ОСОБА_5 звернулась до приватного нотаріуса Чернікової О.Є. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її дочки, яка спадкоємець першої черги та нотаріусом було заведено спадкову справу. 20.02.2015 року ОСОБА_5 подала до нотаріуса заяву в якій відмовилась від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця сестри померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_2 та останньою 19.03.2015 року було подано заяву до нотаріуса при прийняття спадщини. Проте, позивачу стало відомо, що 11.02.2015 року приватним нотаріусом Боненко Т.Л. було посвідчено договір купівлі-продажу за реєстровим №316 за умовами якого ОСОБА_4 продав ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. Згідно п. 3 вказаного договору квартира, що відчужується належала продавцю ОСОБА_4 на підставі ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.11.2013 року у справі за №2/487/1354/13 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 210000 грн. За результатами розгляду вказаної справи між сторонами було укладено мирову угоду, згідно якою ОСОБА_9 відмовився від позовних вимог та за ним було визнано право власності на спірну квартиру. Проте в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва за №2/487/1354/13 зареєстрована інша справа та спір між ОСОБА_4 і ОСОБА_7 судом не розглядався. У зв'язку з чим, договір купівлі-продажу слід визнати недійсним та відповідно до ст.ст. 387, 388 ЦК України спірне нерухоме майно підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння відповідача, оскільки вказане майно вибуло з володіння власника не з його волі, відповідно до ст. 388 ЦК України.

16.04.2015 року позивач ОСОБА_5 уточнила свої вимоги та просила лише визнати недійсним договору купівлі-продажу від 11.02.2015 року.

У зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, ухвалою суду від 15.05.2015 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_5 Закрито.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердили викладені обставини, просили позов задовольнити.

В судове засідання відповідач не з'явилась, надала до суду заяву, просила слухати справу за її відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду на підставі наявних матеріалів у справі.

В судове засідання треття особа ОСОБА_4 не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного:

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, згідно повторного свідоцтва про смерть від 19.02.2015 року актовий запис № 815, виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції.

Після її смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка належала останньої на підставі свідоцтва про право власності від 03.11.1999 року, виданого Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради та договору дарування від 07.12.2010 року.

У встановлений законом шестимісячний термін мати ОСОБА_7 - ОСОБА_5, яка є спадкоємець першої черги за законом, звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Чернікової О.Є. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її дочки та нотаріусом було заведено спадкову справу. 20.02.2015 року ОСОБА_5 подала до нотаріуса заяву в якій відмовилась від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця сестри померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_2 та останньою 19.03.2015 року було подано заяву до нотаріуса при прийняття спадщини за законом після смерті своєї сестри ОСОБА_7

11.02.2015 року позивачу стало відомо, що приватним нотаріусом Боненко Т.Л. було посвідчено договір купівлі-продажу за реєстровим №316 за умовами якого ОСОБА_4 продав ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. Згідно п. 3 вказаного договору квартира, що відчужується належала продавцю ОСОБА_4 па підставі ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.11.2013 року у справі за №2/487/1354/13 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 210000 грн. За результатами розгляду вказаної справи між сторонами було укладено мирову угоду, згідно якою ОСОБА_9 відмовився від позовних вимог та за ним було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Разом з тим, згідно довідки Заводського районного суду м. Миколаєва від 7188 від 14.05.2015 року, Заводським районним судом м. Миколаєва спір між ОСОБА_4 і ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики не розглядався взагалі, а за №2/487/1354/13 зареєстрована інша цивільна справа за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про розірвання шлюбу,

Відповідно до вимог ст. 203 ч. 1 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до вимог частин 2; 3; 5 цієї статті, особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно вимог ст. 215 ч. 1 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"- правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Отже, ОСОБА_4 на час укладення договору купівлі-продажу від 11.02.2015 року набув право власності на спірну квартиру на підставі незаконного судового рішення, а тому не був належним власником та не мав права розпоряджатись нерухомістю на власний розсуд.

Таким чином, вищевикладене є підставою для визнання договору купівлі-продажу від 11.02.2015 року недійсним, відповідно до ст. 215 ЦК України, як укладений з порушенням вимог частини 1 ст. 203 ЦК України.

Проте, за змістом статей 215 та 216 ЦК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», само по собі визнання недійсним виконаного правочину не призводять до реального відновлення порушеного права. Фактично, заявляючи позов про визнання оспорюваного правочину недійсним, особа має на меті подальше повернення майна, переданого за таким правочином.

Разом з тим, позивач ОСОБА_2 не є стороною оскаржуваного договору купівлі-продажу, тобто правовідносини, що виникли між дійсним власником та третьою особою є речово-правовими та у цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом віндікаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України.

Пунктом 22 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, роз'яснено, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 Ц України якщо майно було набуте безпідставне в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

При цьому, відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене ст. 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі надані і досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.02.2015 року квартири АДРЕСА_1 та витребування вказаного нерухомого майна із чужого незаконного володіння є обґрунтованими, доведеними належними доказами у справі, а отже вони підлягає задоволенню.

Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивач підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи - ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу від 11.02.2015 року квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 (продавцем) та ОСОБА_3 (покупцем), посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. за реєстровим №316 - недійсним.

Витребувати майно - квартиру АДРЕСА_1, із чужого незаконного володіння ОСОБА_3, шляхом зобов'язання передати квартиру ОСОБА_2, для прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243,60 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина