АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6127/15 Справа № 202/2891/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Черненковій Л.А.

при секретарі - Хлус Ю.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу компанії «Hagword Management Limited» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом компанії «Hagword Management Limited» до ОСОБА_2 за участю третьої особи: ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до компанії «Hagword Management Limited» за участю третіх осіб: ОСОБА_3, ЗАТ «Хоум ОСОБА_4» про визнання іпотечного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року компанія «Hagword Management Limited» звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 червня 2013 року між ними та ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» укладений договір про відступлення права за іпотечним договором, за умовами якого ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» в повному обсязі передало компанії «Hagword Management Limited» право вимоги за іпотечним договором № 94.840.06.14.2 від 07 серпня 2008 року, укладений між ЗАТ «Хоум ОСОБА_4» та ОСОБА_5

30 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1.

Оскільки, свою згоду на укладення вищезазначеного договору іпотеки іпотекодержатель майна не надавав, позивач просив визнати договір іпотеки від 30 жовтня 2014 року недійсним.

Не погоджуючись з позовними вимогами, ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що іпотечний договір № 94.840.06.14.2 від 07 серпня 2008 року, на підставі якого компанія «Hagword Management Limited» набула прав іпотекодержателя є незаконний, оскільки не внесений до Державного реєстру іпотек, що суперечить вимогам Закону України «Про іпотеку» та нормам цивільного законодавства, а тому має бути визнаний недійсним.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог компанії «Hagword Management Limited» відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним іпотечний договір № 94.840.06.14.2 від 07 серпня 2008 року, укладений між ЗАТ «ХОУМ ОСОБА_4», який є правонаступником ЗАТ «Агробанк» та ОСОБА_5

Вирішено питання про судові витрати (а.с.55-60).

В апеляційній скарзі компанія «Hagword Management Limited» звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити, а первісні позовні вимоги залишити без розгляду (а.с.71-80).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішує справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів порушення прав та інтересів компанії «Hagword Management Limited», набуття останнім права вимоги на квартиру АДРЕСА_2, та доказів реєстрації, як нового іпотекодержателя в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того, майнові права на окремі квартири в незавершеному будівництвом приміщенні не могли бути предметом іпотеки.

Задовольняючи зустрічний позов, суд виходив із того, що іпотечний договір № 94.840.06.14.2 від 07 серпня 2008 року, укладений між ЗАТ «Хоум ОСОБА_4» та ОСОБА_5 у розумінні приписів ст. 203, 215 ЦК України є недійсним. З урахуванням розбіжностей у загальній площі квартири № 124 та квартири з будівельним № 1807, та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1470 від 13 листопада 2012 року про оформлення права приватної власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2, суд прийшов до висновку про те, що зазначені квартири не є одним й тим самим нерухомим майном, що унеможливлює передачу зазначеної квартири в іпотеку за спірним договором. Крім того, вважав правомірним укладений договір іпотеки від 30 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та встановив недійсність іпотечного договору № 94.840.06.14.2 від 07 серпня 2008 року.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 94.840.06.14 від 30 червня 2006 року, укладеним між ЗАТ «Агробанк» та ОСОБА_5, 07 серпня 2008 рок укладений іпотечний договір № 94.840.06.14.2, предметом іпотеки якого є майнові права на окрему квартиру в незавершеному будівництвом приміщенні, будівельний номер 1807, загальною площею 103,5 кв.м, що знаходиться на 18 поверсі будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 2.

26 червня 2013 року між ПАТ «БАНК ВОСТОК» та ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» був укладений договір відступлення права за іпотечним договором № 94.840.06.14.2 від 07 серпня 2008 року, за яким всі права іпотекодержателя перейшли до ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС». В той же день, між ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» та компанією «Hagword Management Limited» укладений договір про відступлення права за дублікатом іпотечного договору № 94.840.06.14.2, за яким всі права іпотекодержателя перейшли до компанії «Hagword Management Limited».

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_2 посилався на невідповідність змісту оскаржуваного іпотечного договору вимогам Закону України «Про іпотеку», оскільки майнові права на окрему квартиру в незавершеному будівництвом приміщенні не могли бути предметом іпотеки. Крім того, спірний іпотечний договір є фіктивним, тому як не був направлений на встановлення реальних правових наслідків.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення (ч. 1 ст. 576 ЦК України).

Положеннями ст. 1 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на час укладення оспорюваного договору) передбачено, що майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на час укладення оспорюваного договору) предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Отже, предметом іпотеки може виступати як нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому, так і майнові права на нерухоме майно, які можуть бути відчужені іпотекодавцем, і на які може бути звернене стягнення (Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 березня 2010 року у справі № 34/131 та від 29 листопада 2010 року у справі № 4/178-09-5317).

Враховуючи, що предметом спірного договору іпотеки є майнові права на окрему квартиру в незавершеному будівництвом приміщенні, а не на об"єкти незавершеного будівництва, помилковим є посилання ОСОБА_2 на ч. 2 ст. 16 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на час укладення оспорюваного договору), оскільки при укладенні договору іпотеки предметом за яким є - майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, передача прав на земельну ділянку в іпотеку законом не вимагається (Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 березня 2010 року у справі № 34/131 та від 29 листопада 2010 у справі № 4/178-09-5317).

Відповідно до ч.1 ст. 3607 Цивільного процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про іпотеку, в редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Це означає, що державна реєстрація іпотеки є правом іпотекодержателя внести певну інформацію в реєстр іпотек та не тягне за собою недійсність іпотечного договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що передання в іпотеку майнових прав на момент укладення іпотечного договору було правомірним, при укладенні спірного договору сторонами додержано вимоги встановленні статтею 203 ЦК України та Закону України «Про іпотеку», отже не вбачає підстав для визнання недійсним спірного договору іпотеки.

Крім того, законність іпотечного договору та його відповідність законодавству, встановлена рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2015 року у справі за позовом компанії Hagworth Management Limited до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, Виконавчий комітет Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, за участю прокурора прокуратури Дніпропетровської області про визнання недійсним договору купівлі - продажу, визнання недійсним договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності, витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна та застосування наслідків недійсності правочину.

Щодо посилання ОСОБА_2 на фіктивність спірного правочину, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року№ 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз»яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 не підтверджено належними та допустимими доказами щодо фіктивності правочину, тому іпотечний договір № 94.840.06.14.2 від 07 серпня 2008 року, укладений між ЗАТ «Хоум ОСОБА_4» та ОСОБА_5 визнанню недійсним не підлягає.

Доводи апеляційної скарги компанії Hagworth Management Limited про необхідність залишення первісного позову без розгляду, з тих підстав, що заява від імені компанії «Hagword Management Limited» подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки такі доводи не підтверджені матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання іпотечного договору недійсним скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення суду про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

В іншій частині рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

З урахуванням положень ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат, колегія суддів вважає, що понесені судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь компанії Hagworth Management Limited.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу компанії «Hagword Management Limited» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до компанії «Hagword Management Limited» за участю третіх осіб: ОСОБА_3, ЗАТ «Хоум ОСОБА_4» про визнання іпотечного договору недійсним скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до компанії «Hagword Management Limited» за участю третіх осіб: ОСОБА_3, ЗАТ «Хоум ОСОБА_4» про визнання іпотечного договору недійсним - відмовити.

В іншій частині рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь компанії «Hagword Management Limited» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243, 60 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_8

ОСОБА_9