Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №311/24/14 Головуючий у 1-й інстанції: Кочева І.В.
Провадження№22-ц/778/2377/15р. Суддя-доповідач Спас О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2015 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «Норт» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа ТОВ виробничо-комерційне підприємство «Норт» про стягнення заборгованості.

В позові зазначало, що ТОВ «Кредитні ініціативи» за договорами факторингу від 28 листопада 2012 року набуло права кредитора за кредитним договором № 0701/1206/88-292 від 13 грудня 2006 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого став ПАТ «Сведбанк» та позичальником ОСОБА_3 Станом на 01 листопада 2013 року ОСОБА_3 внаслідок невиконання своїх зобов'язань по кредитному договору має прострочену заборгованість: за кредитом - 8101,85 дол.США, що за курсом НБУ на 01 листопада 2013 року становить 64 758 грн. 09 коп.; за відсотками - 5 575,32 дол. США, що за курсом НБУ на ту ж дату становить 44 563 грн. 53 коп.; пеня - 9 055,27 дол.США, що за курсом НБУ становить 72 378 грн. 77 коп. На виконання умов договору ОСОБА_3 була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, яка ним не виконана, що на думку позивача, дає йому право вимоги про стягнення заборгованості з відповідача по кредиту, відсоткам, неустойки за невиконання умов договору.

Посилаючись на викладені обставини, просило суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість в сумі 181 700 грн. 39 коп. та судові витрати - 1817 грн.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідаем надані заперечення на апеляційну скаргу, в яких доводи апелянта спростовуються. Відповідач просить відхилити апеляційну скаргу, залишити без змін оскаржене рішення.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника апелянта Біллеріса Ю.О., представника ОСОБА_3 адвоката Гусельникова М.О., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

З матеріалів справи вбачається, що розглядаючи справу, суд першої інстанції не додержав вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду. Процесуальний закон визнає, що рішення є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Не відповідає оскаржуване рішення і вимогам ст. ст. 214, 215 ЦПК України, оскільки в ньому не вирішене питання щодо наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин і яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, при цьому в мотивувальній частині рішення не відображено які докази беруться до уваги, а які відхиляються та з яких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не мав звертатися з позовом, а повинен був вирішувати питання з первісним кредитором про заміну стягувача у виконавчому провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності вказаних висновків рішення суду знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції не з'ясував правовідносин сторін, не застосував належні норми процесуального і матеріального права та вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором фактично не розглянув.

Встановлені апеляційним судом обставини дають підстави для застосування під час апеляційного розгляду справи правил ч. 3 ст. 303 ЦПК України, за якою апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 13.12.2006р. ОСОБА_3 уклав з АКБ «ТАС-Комерцбанк» кредитний договір № 0701/1206/88-292 за яким отримав у кредит 30000доларів США на строк по 12.12.2016р.

Правонаступником за цим договором є ПАТ «Сведбанк»

28.11.2012р. ПАТ «Сведбанк» та Факторинговою Компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, за яким банк відступив фактору права вимоги за кредитними договорами, у тому числі, за договором від 13.12.2006р. ОСОБА_3 з АКБ «ТАС-Комерцбанк» №0701/1206/88-292 за яким ОСОБА_3 надано кредит 30000доларів США на строк по 12.12.2016р.

28.11.2012р. Факторинговою Компанією «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за яким ТОВ набуло права вимоги за кредитними договорами, у тому числі, за договором від 13.12.2006р. ОСОБА_3 з АКБ «ТАС-Комерцбанк» №0701/1206/88-292 за яким ОСОБА_3 надано кредит 30000доларів США на строк по 12.12.2016р.

Позивач визначив станом на 01 листопада 2013 року невиконані зобов'язання ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором, що за його підрахунками склало: прострочену заборгованість: за кредитом - 8101,85 дол.США, що за курсом НБУ на 01 листопада 2013 року становить 64 758 грн. 09 коп.; за відсотками - 5 575,32 дол. США, що за курсом НБУ на ту ж дату становить 44 563 грн. 53 коп.; пеня - 9 055,27 дол.США, що за курсом НБУ становить 72 378 грн. 77 коп.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що сума заборгованості обчислена з грудня 2006р.

Судом апеляційної інстанції досліджені матеріали цивільної справи №2/802/11/2012 , в якій 18.06.2012р. за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_3 ухвалене рішення про стягнення за кредитним договором від 13.12.2006р., укладеним ОСОБА_3 з АКБ «ТАС-Комерцбанк» № 0701/1206/88-292 за яким ОСОБА_3 отримав у кредит 30000доларів США на строк по 12.12.2016р.

Стягнуто з ОСОБА_3 8101,85доларів США заборгованості за кредитом та 22,05 доларів США заборгованості по процентам. Період нарахування з грудня 2006р. по 09.01.2009р.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту стягнення заборгованості за кредитним договором майно позивач в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язаний на засадах змагальності переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог, надати докази розміру та складових заборгованості, яка виникла у відповідача у період з 09.01.2009р.

Проте, під час розгляду справи позивач заявляє позовні вимоги про стягнення суми заборгованості, обчисленої ним з 2006р., без урахуванням сум, стягнутих вказаним рішенням суду.

Позивач посилається на відсутність підстав для припинення кредитного договору та не вбачає, що стягнення суми заборгованості за рішенням від 18.06.2012р. впливає на визначення розміру заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 0701/1206/88-292 від 13.12.2006р.

Позовні вимоги за наданим розрахунком заборгованості розраховані загальними підсумками: за кредитом - 8101,85 дол.США, що за курсом НБУ на 01 листопада 2013 року становить 64 758 грн. 09 коп.; за відсотками - 5 575,32 дол. США, що за курсом НБУ на ту ж дату становить 44 563 грн. 53 коп.; пеня - 9 055,27 дол.США, що за курсом НБУ становить 72 378 грн. 77 коп.

Під час апеляційного розгляду справи позивачу було роз'яснено, що вказані обставини мають значення для справи та потребують спеціальних знань у галузі фінансових операції за вказаним кредитним договором та бухгалтерського обліку проведених касових операцій та нарахувань сум заборгованості, процентів, виходячи з факту стягнення частини заборгованості за вищевказаним рішенням суду.

Представник позивача відповідного клопотання не заявив, оскільки вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, розмір їх доведений і підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду в результаті розгляду дійшла висновку про недоведеність позовних вимог та їх безпідставність, невідповідність нормам матеріального права, що тягне ухвалення рішення суду про відмову у позові.

При ухваленні рішення суд керується ст.ст. 526, 543, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, за якими зобов'язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути за сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 512, ст. 514, ч. 1 ст. 516 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оформлюючи відступлення права вимоги (ст. ст. 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), банк і фактор не обумовлювали змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

На момент переходу прав за вказаним кредитним договором ухвалене рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами станом на 09.01.2009р., що виключає можливість стягнення цих сум за даним позовом.

Виокремити та самостійно вирахувати суми заборгованості на час звернення до суду позивача у цій справі колегія суддів спеціальних знань у галузі фінансових операцій не має.

Крім того, в силу ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Позовні вимоги включають суми нарахувань заборгованості за вказаним кредитним договором з 2006 по 01.11.2013р. Проте, передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог в заявлених межах не встановлено.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив рішення, яке не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення в справі, яким рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з інших, ніж вказав суд першої інстанції, правових підстав, що вищенаведені у цьому рішенні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити новеі рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відмовити з інших правових підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: