АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

09 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

при секретарі: Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», в особі голови правління Голуба Віктора Федоровича,

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення боргу за договором банківського вкладу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», Банк) про захист прав споживачів та стягнення суми внеску в розмірі 6175 Євро та 10 000 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем було укладено Договір заяву № 300131/143345/3-14 та Договір-заяву № 300131/143355/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на строк з 08.12.2014 по 08.03.2015 в іноземній валюті в сумах 2125,00 євро та 4050,00 євро, проте, по закінченню строку дії договору вклад та проценти позивачу повернуті не були. Вказувала що такі дії з боку Банку завдали моральної шкоди позивачу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за договорами банківського вкладу у розмірі 6175 євро, що в еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення рішення становило - 150176 грн. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, та суперечить фактичним обставинам справи.

Вказував, що ухвалюючи рішення про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що позивачем було порушено встановлений Договором порядок отримання грошових коштів. Вкладником не було дотримано вимог Договорів щодо змісту письмової вимоги про повернення сум банківських вкладів, а отже Банк був позбавлений можливості повернути Вкладнику кошти.

Крім цього, судом не було враховано положень чинного законодавства щодо виплати вкладів, зокрема положення Постанов правління НБУ № 758, № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», якими встановлено обмеження у здійсненні таких виплат.

Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Бойко А.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній, просив задовольнити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 08 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір-заяву № 300131/143345/3-14 про банківський строковий вклад, відповідно до умов якого Вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на Вкладний рахунок НОМЕР_1 в сумі 2125, 00 євро, на строк з 08.12.2014 по 08.03.2015 у порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі-заяві.

08 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір-заяву № 300131/143355/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 3 міс. в іноземній валюті, відповідно до умов якого Вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на Вкладний рахунок НОМЕР_2 у сумі 4050 євро, строком з 08.12.2014 по 08.03.2015 у порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі-заяві.

Таким чином, між сторонами виникли договірні правовідносини банківського вкладу, визначені ст. 1058 ЦК України, згідно якої, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Позивачем виконано умови Договорів-заяв від 08.12.2014, а саме внесено грошові кошти в сумі 2125 євро, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 35068 від 08.12.2014 року та грошові кошти в розмірі 4050 євро, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 35193 від 08.12.2014 року.

Відповідач належним чином не виконав умови договору.

25.02.2015 ОСОБА_2 звернулася до Банку із заявами про намір повернути грошові кошти по закінченню строку дії договорів-заяви - 08.03.2015, але кошти повернуті не були.

11.03.2015 ОСОБА_2 звернулася до Генерального департаменту банківського нагляду Національного банку України із скаргою про порушення законодавства у сфері банківської діяльності Відповідачем.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по поверненню вкладу у строки, встановлені у договорах-заявах, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Пунктами 5 Договорів-заяв зазначено, що вкладник має право дострокового повернення суми Вкладу протягом строку, визначеного п. 1 Договору-заяви (або протягом будь-якого з строків, на які було продовжено розміщення Вкладу) у порядку та на умовах, викладених у п. 5.3. Основних умов.

Згідно з п. 6 Договорів-заяв, після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2. основних умов.

Відповідно до п. 5.1, 5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, кошти з строкового вкладного рахунку повертаються Вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий рахунок або інший вкладний рахунок, а дія Договору припиняється. Якщо день повернення суми Вкладу припадає на вихідний, святковий, неробочий день, то повернення суми вкладу проводиться Банком на наступний перший робочий день.

У випадку, коли вкладник не вимагає отримання строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного Договором-заявою, Договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу та нарахування процентів на суму вкладу на вимогу після закінчення вказаного строку за період подальшого знаходження коштів у користуванні Банку здійснюється по процентній ставці за вкладом на вимогу, розмір якої встановлений тарифами банку та є чинним у період знаходження коштів на вкладі на вимогу.

Відповідно до п. 6.1.2. Основних умов, вкладник має право після закінчення строку, визначеного Договором-заявою та цими Основними умовами, отримати суму вкладу та суму нарахованих процентів згідно з умовами вкладу.

Частиною 2 ст. 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Аналогічні положення щодо обов'язку банку видати вклад фізичній особі на її першу вимогу містить п. 33 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 № 516, зареєстрованого в Мін'юсті України 29.12.2003 за №1256/8577.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 зверталася із відповідними заявами до відповідача по повернення банківського вкладу, у Банка виник безумовний обов'язок відповідно до закону видати (повернути) позивачеві суму вкладу та виплатити суму процентів, нарахованих за договорами.

Згідно ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Частиною 3 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що в разі, коли у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Колегія судді відхиляє доводи апеляційної скарги, що вкладником не було дотримано вимог Договорів щодо змісту письмової вимоги про повернення сум банківських вкладів так як вони є необґрунтованими.

Як вбачається із вищенаведених умов укладеного між сторонами договору, Банк зобов'язаний повернути вклад в дату закінчення строку розміщення. Проте, в порушення вимог ст. 1060, 1068 ЦК України та умов договорів сума вкладу та сума процентів, нарахованих за фактичний термін користування сумами вкладів позивачеві не повернуті, незважаючи на її звернення до Банку із відповідними вимогами.

Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Посилання апелянта на положення постанови Правління НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 01 грудня 2014 року № 758, та постанови Правління НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03.03.2015 № 160 яким встановлено, що уповноваженні банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000,00 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки, постанова Правління НБУ є обов'язковою для виконання банком, однак, вимоги Конституції України та Цивільного кодексу України мають вищу юридичну силу, ніж Постанова Національного банку України, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення вкладу та процентів, які були визначені сторонами у Договорі банківського вкладу, та належать позивачу на праві власності.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків.

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», в особі голови правління Голуба Віктора Федоровича, - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/7296/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8338/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.