Ухвала

іменем україни

10 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю Городоцький завод «Будматеріали» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Городоцький завод «Будматеріали» (далі - ТОВ Городоцький завод «Будматеріали») про стягнення заборгованості з заробітної плати за квітень та червень 2009 року, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 09 липня 2010 року по 09 жовтня 2013 року та моральної шкоди.

Позивачка посилалась на те, що 09 липня 2010 року вона була звільнена з роботи на ТОВ Городоцький завод «Будматеріали». На момент звільнення у підприємства перед нею була заборгованість з виплаті заробітної плати за квітень і червень 2009 року в розмірі 3 119 грн, яка не виплачена по даний час. За порушення термінів розрахунку при звільненні працівника відповідач зобов'язаний сплатити середній заробіток за період затримки розрахунку, що становить 29 605 грн 56 коп. Окрім цього, невиплатою заробітної плати їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 1 700 грн.

Заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29 серпня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ Городоцький завод «Будматеріали» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 785 грн 19 коп. за квітень 2010 року та 564 грн 27 коп. за червень 2010 року; 26 504 грн 28 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 09 липня 2010 року по 09 жовтня 2013 року; 500 грн моральної шкоди, 278 грн 54 коп. судового збору за вимогу майнового характеру та 114 грн 70 коп. судового збору за вимогу немайнового характеру.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26 березня 2015 року заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 01 липня 2008 року працювала майстром виробництва ТОВ Городоцький завод «Будматеріали».

09 липня 2010 року наказом № 46-к ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність заборгованої заробітної плати в розмірі 785 грн 19 коп. за квітень 2010 року та 564 грн 27 коп. за червень 2010 року, яка була нарахована, але не виплачена позивачці при звільненні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено, що при розірванні 09 липня 2010 року між сторонами трудового договору за згодою сторін з нею не було проведено розрахунку.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що документи ТОВ Городоцький завод «Будматеріали» за період 2004-2009 року було знищено, і серед них касові документи та документи нарахування і виплати заробітної плати, а позивачка не довела, що відповідач має заборгованість з виплати їй заробітної плати.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що відповідно до ст. ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець, а не позивач. У судовому засіданні позивачка наполягала на тому, що вона не отримувала заробітну плату за квітень та червень 2009 року, а відповідач не надав належних доказів щодо виплати позивачці заробітної плати за вказаний період.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 26 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана