УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Колодійчука В.М., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про повернення автомобіля, отриманого інвалідом як гуманітарну допомогу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Департамент соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про повернення автомобіля, отриманого інвалідом як гуманітарну допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем тим, що наказом головного управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації від 27 жовтня 2005 року інваліду 2 групи Великої Вітчизняної війни ОСОБА_6 безкоштовно передано автомобіль «Мерседес Бенц», кузов № НОМЕР_1, як гуманітарну допомогу.

ОСОБА_6 помер у квітні 2012 року, відповідачі відмовилися повертати спірний транспортний засіб, а тому позивач вважає, що, відповідно до п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19 липня 2006 року, такий транспортний засіб має бути повернуто позивачеві в примусовому порядку.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2015 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повернути Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації автомобіль «Мерседес Бенц», кузов № НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 237 грн 15 коп. в рахунок відшкодування понесених по справі витрат по сплаті судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити у справі нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Нормами ст. ст. 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді даної справи судами встановлено, що наказом головного управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації від 27 жовтня 2005 року інваліду 2 групи Великої Вітчизняної війни ОСОБА_6 безкоштовно передано автомобіль «MERCEDES» модель «BENZ», кузов «НОМЕР_1», як гуманітарну допомогу без права продажу, дарування або передачі іншій особі. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Департаментом соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації порушувалося питання про повернення автомобіля ОСОБА_4 (дружина померлого) та ОСОБА_5 (племінник померлого) у травні 2014 року, однак останніми заперечується право Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації на повернення (вилучення) автомобіля за відсутності підстав для залишення транспортного засобу члену сім'ї.

Ухвалюючи у справі судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався нормами ч. 4 ст. 174 ЦПК України та виходив з того, що відповідачами позов визнано, а тому, з урахуванням положень п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19 липня 2006 року та зібраних у справі доказів, районний суд визнав позов обґрунтованим.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 березня 2015 року, ОСОБА_4 посилалася на те, що вона заяви про визнання позову не підписувала (заява - а. с. 67), також посилалася на ту обставину, що судом першої інстанції безпідставно зроблено посилку на п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19 липня 2006 року при задоволенні позову, оскільки на момент передачі спірного автомобіля (в жовтні 2005 року) діяв Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 08 вересня 1997 року, яким не передбачено вилучення автомобіля, отриманого як гуманітарна допомога, після смерті інваліда (п. 7 Порядку), тобто судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин. Касаційна скарга ґрунтується на аналогічних доводах ОСОБА_4

Апеляційний суд визнав доводи апеляційної скарги безпідставними та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

З такими висновками судів можна погодитися у зв'язку з наступним.

Згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У даній справі такою подією (фактом) є смерть інваліда ОСОБА_6, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1.

Порядок забезпечення інвалідів автомобілями був затверджений постановою Кабінетом Міністрів України 08 вересня 1997 року у зв'язку з прийняттям законів України: від 22 грудня 1995 року № 488 «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та від 06 червня 1996 року № 230 «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - з метою впорядкування забезпечення автомобілями різних категорій інвалідів і спрямований на захист інтересів інвалідів.

Згідно з п. 37 Порядку в (у редакції, чинній на час прийняття рішення про надання спірного автомобіля ОСОБА_6 - в жовтні 2005 року) після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безоплатно або на пільгових умовах, залишається його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Частиною 4 ст. 4 ЦК України визначено, що актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України.

Порядок від 08 вересня 1997 року був визнаний таким, що втратив чинність, постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року.

Таким чином, питання про вилучення після смерті інваліда автомобіля, отриманого ним як гуманітарна допомога, повинно вирішуватись на підставі нормативно-правових актів, чинних на час його смерті.

Таким нормативно-правовим актом є Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999, відповідно до п. 41 якого (редакція чинна на час виникнення правовідносин між сторонами спору) після смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, крім випадків, зазначених в абзацах першому - п'ятому пункту 16 цього Порядку, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку.

Отже, ураховуючи те, що права та обов'язки у членів сім'ї інваліда щодо спірного автомобіля виникли після смерті інваліда, а не в момент забезпечення інваліда автомобілем, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2013 року № 6-153цс12, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи ОСОБА_4 про те, що вона заяви про визнання позову не підписувала, в даному випадку не є такою обставиною, що може свідчити про незаконність ухвалених у справі судових рішень, оскільки судами розглянуто спір по суті, встановлено характер правовідносин між сторонами спору та визначено норми матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, ухвалені у справі судові рішення мотивовано і доводи судів про обґрунтованість позову переконливі. Крім того, заява ОСОБА_4 про визнання позову підписана (а. с. 67) і останньою не ставилося питання перед судом щодо перевірки належності даного підпису заявникові - ОСОБА_4

У зв'язку з наведеним, доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не свідчать про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська