Справа №487/3479/15-ц 25.11.2015 25.11.2015 25.11.2015
Провадження №22-ц/784/2813/15
Справа номер 487/3479/15-ц
Провадження номер 22-ц/784/2813/15 Головуючий суду першої інстанції - Біцюк А.В.
Категорія 39 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_6

на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва

від 12 жовтня 2015 року

за позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Третя Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и л а:

08 травня 2015 року ОСОБА_6 пред'явив до ОСОБА_4 зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

Сторони по справі є онуками ОСОБА_7, якій за життя належало 2/3 частки квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Позивач та відповідач прийняли спадщину після її смерті.

ОСОБА_6 вказував, що спадкодавець була людиною похилого віку, багато хворіла і як наслідок потребувала стороннього догляду, який він їй постійно надавав.

Натомість відповідач від догляду за ОСОБА_7 умисно ухилявся, жодної допомоги їй не надавав.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_6 просив усунути відповідача від права на спадкування за законом на 1/3 частку вищевказаної квартири на підставі ч.5 ст.1224 Цивільного кодексу України.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_4 вказував, що він є безпідставним, оскільки позивач не довів його належними доказами.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 12 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.5 ст.1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснює, що правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, яка за життя була власницею 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 (а.с.38, 52, 54, 55).

Сторони по справі є онуками померлої, батько яких помер 12 серпня 2010 року (а.с.44).

Згідно з спадковою справою обидві сторони прийняли спадщину після смерті бабусі, звернувшись до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявами про прийняття спадщини (а.с.36, 37).

Виписка з історії хвороби ОСОБА_7 із медичного офтальмологічного центру "Проф офтальмо центр" свідчить, що за її життя в неї було діагностовано незрілу вікову катаракту правого ока та рекомендовано відповідне лікування у офтальмолога (а.с.16).

Згідно з довідкою Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Миколаєва ОСОБА_7 отримувала пенсію за віком, яка в останній місяць її життя становила 1898 грн.67 коп. (а.с.105-107).

За вказаною адресою спадкодавиця проживала не одна. З 24 січня 1984 року з нею проживав та був зареєстрований її син ОСОБА_8, який був співвласником квартири, маючи у власності 1/3 її частки (а.с.39).

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що спадкодавиця потребувала допомоги сторонніх, оскільки була у похилому віці та погано пересувалася. Відповідач ніякої допомоги не надавав.

Із наданих відповідачем доказів випливає, що він є інвалідом ІІІ групи у зв'язку з захворюванням на цукровий діабет І типу, проживає разом з матір'ю та бабусею, яка є інвалідом І групи та потребує постійного стороннього догляду; з 2008 по 2014 роки був студентом Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова (а.с.68-73).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач відповідно до вимог ст.60 ЦПК України не надав доказів умисного ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавиці, доказів потреби спадкодавиці у допомозі відповідача при наявності проживання з нею сина ОСОБА_8, наявності у відповідача можливості її надати та ухилення від обов'язку щодо її надання, перебування ОСОБА_7 у безпорадному стані через похилий вік та хворобу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він є законним та обґрунтованим.

Досліджені судом докази свідчать про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог, оскільки він не надав суду доказів одночасного настання обставин, зазначених у ч.5 ст.1224 ЦК України, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреби спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: