АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення пені за несплачені аліменти, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_4 12 травня 2015 року звернулася до суду із вимогами до ОСОБА_5, які протягом розгляду справи були уточнені, про стягнення 509 096 гривень пені за несплачені аліменти.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що від шлюбу із відповідачем має двох доньок. Рішенням суду від 19 липня 2012 року підлягає стягненню на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 3.11.2011 р., і досягнення дітьми повноліття.

19 липня 2012 року на виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист, 27 липня 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження №33597959.

Справа №757/16035/2015
№ апеляційногопровадження:22-ц-796/13564/2015
Головуючий у судіпершої інстанції: Волкова С.Я.
Доповідач у судіапеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення пені за несплачені аліменти відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та обґрунтованим, а також таким, що ухвалено з порушенням нормам матеріального та процесуального права і неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання послуг адвоката в інтересах ОСОБА_5, проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, в провадженні Печерського районного суду м. Києва протягом листопада 2011 року - липня 2012 року знаходилась цивільна справа №2-4926/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2012 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання двох дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/3 частини віх усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 3.11.2011 р., і до досягнення дітьми повноліття.

Надані суду матеріали виконавчого провадження відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві ВП №33597957 свідчать про те, що в провадженні виконавчої служби перебуває виконавчий лист №2-4926/11, виданий 19 липня 2012 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів; постановою державного виконавця Юркевич К.А. від 27 липня 2012 року відкрито виконавче провадження, у постанові зазначено, що заява про примусове виконання подана 26 липня 2012 року (а.с.40-56).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що надані суду докази свідчать про те, що протягом часу, за який обчислена заборгованість по аліментам, ОСОБА_5 працював, державний виконавець мав бути обізнаний з цим, оскільки місце роботи відповідача було вказане в рішенні суду про стягнення аліментів, отже розрахунок заборгованості по аліментам зроблений державним виконавцем з істотним порушенням положень законодавства, а тому здійснений позивачем на його підставі розрахунок пені не приймається до уваги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежним від нього причин.

Як убачається з копії рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2012 року, яким стягнуто аліменти з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 (а.с.71,72), відповідач ОСОБА_5 працював в ТОВ «АН Константа - Груп».

Звертаючись із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с.40), стягувач ОСОБА_4 всупереч вимогам ч.2 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», не зазначила місце роботи боржника, що могло сприяти примусовому виконанню рішення.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін на інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як убачається з копії виконавчого провадження ВП №33597957 з примусового виконання виконавчого листа №2-4926 від 19.07.2012 року Печерського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/3 частини (а.с.40-56), відповідачу ОСОБА_5 27.07.2012 року була надіслана постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27.07.2012 року. Про те, будь-які дані про вручення вказаної постанови в матеріалах виконавчого провадження відсутні.

Крім того, згідно копії виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем не вживалися будь-які дії на повідомлення відповідача про необхідність сплати аліментів з часу відкриття виконавчого провадження як і не вживалися будь-які дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів з часу відкриття виконавчого провадження до звернення 15 квітня 2015 року стягувача ОСОБА_4 з клопотанням про надання відомостей щодо стану виконавчого провадження, що свідчить про те , що виконавче провадження по стягненню аліментів з відповідача ОСОБА_5, фактично не здійснювалося (а.с.46).

Отже, відповідач ОСОБА_5 не був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду про стягнення аліментів і на платника аліментів не можна покласти відповідальність, відповідальність за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), оскільки заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Крім того, додані розрахунки свідчать про те, що сума аліментів, яка підлягала оплаті, розрахована, виходячи із статистичних даних про середню заробітну плату в м. Києві, при цьому згідно ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто визначення заборгованості за аліментами із середньої заробітної плати для даної місцевості можливе виключно у випадку, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру. Надані суду докази свідчать про те, що протягом часу, за який обчислена заборгованість по аліментам, ОСОБА_5 працював, державний виконавець мав бути обізнаний з цим, оскільки місце роботи відповідача було вказане в рішенні суду про стягнення аліментів, отже розрахунок заборгованості по аліментам зроблений державним виконавцем з істотним порушенням положень законодавства

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішення справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: