печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4091/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Середи К.О.,

при секретарі - Герасименко М.М.,

за участю представника позивача та третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3, про зобов'язання вчинити дії, ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом, уточненим у судовому засіданні, до ПАТ «Дельта Банк» (далі - Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії та просив суд зобов'язати відповідача повернути Позивачу банківський вклад у розмірі 8000 (вісім тисяч) доларів США, зобов'язати Відповідача повернути Позивачу проценти на суму банківського вкладу в розмірі 85 (вісімдесят п'ять) доларів 73 центи США, стягнути з Відповідача на користь Позивача три проценти річних за період з 15.01.2015 по 03.02.2015 у розмірі 13 (тринадцять) доларів 26 центів США.

Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом, позивач посилається на невиконання відповідачем обов'язку щодо повернення суми депозиту на першу вимогу вкладника та нарахованих відсотків, що порушенням вимог чинного законодавства та умов депозитного договору.

У судовому засіданні представник Позивача підтримала уточнений позов із зазначених в ньому підстав та просила позов, з урахуванням уточнень, задовольнити в повному обсязі.

Представник Відповідача в першому судовому засіданні на позов письмові заперечення не надав, в наступні судові засідання Відповідач свого представника не направив.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 грудня 2014 року між Третьою особою ОСОБА_3та Відповідачем укладено Депозитний договір, відповідно до якого Третя особа по 14 січня 2015 року розмістила у Відповідача вклад у розмірі 8000 доларів США, на який Відповідач мав здійснювати нарахування процентів за процентною ставкою 5,5% річних.

Відповідно до п. 1.9 Депозитного договору нараховані проценти за вкладом виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу у разі закінчення строку залучення вкладу, зазначеного в п. 1.3 Депозитного договору та з врахуванням п.1.11 Депозитного договору, або в день продовження дії цього Депозитного договору, а також в іншій термін дострокового припинення дії цього Депозитного договору у випадках передбачених, цим Депозитним договором та Правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів № НОМЕР_2, відкритий на ім'я Третьої особи в установі Відповідача. Нараховані проценти суму вкладу не збільшують.

Відповідно до п. 1.10 Депозитного договору вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, зазначеного в п.1.3 даного Депозитного договору, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів № НОМЕР_2, відкритий на ім'я Третьої особи в установі Банку.

14 січня 2015 року закінчився строк розміщення вкладу за Депозитним договором та депозит в розмірі 8000 доларів США та нараховані проценти в розмірі 48 доларів 25 центів США були зараховані на поточний рахунок, а 30.01.2015 року по Депозитному договору 37 доларів 48 центів США, внаслідок чого розмір процентів за Депозитним договором на момент звернення до суду становив 85 доларів 73 центи США.

Третя особа з врахуванням вимог Цивільного кодексу України відступила Позивачу право вимоги за вищевказаними грошовими коштами за Депозитним договором на підставі Договору цесії, який було укладено між Позивачем та Відповідачем 05.01.2015 року та відповідно до якого Третя особа відступила Позивачу, а Позивач набув право вимоги, належне Третій особі, та Позивач став кредитором за Депозитним договором та став кредитором щодо грошових коштів, які знаходяться на вкладному (депозитному) рахунку № НОМЕР_3 та на поточному рахунку № НОМЕР_2.

05.01.2015 року, 16.01.2015 року, 22.01.2015 року та 29.01.2015 року Позивач письмово звернувся до Відповідача з заявами щодо видачі усіх грошових коштів за Депозитним договором. Відповідач письмово погодився повернути Позивачу грошові кошти за Депозитним договором, однак в установі Відповідача було відмовлено в наданні грошових коштів за Депозитним договором.

Суд вважає таку відмову безпідставною з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

На виконання умов Депозитного договору було розміщено вклад на рахунок Відповідача, в той час, як Відповідач зобов'язаний був повернути цей вклад разом із відсотками за користування коштами на вимогу Позивача у будь-який час після спливу строку розміщення вкладу та настання терміну повернення вкладу згідно Договору.

Згідно із п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Позивач за Депозитним договором є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. І ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (далі - Положення від 03.12.2003 р. № 516)).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. № 516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит).

За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. № 516).

Однією з основних умов вищезазначених договорів є можливість зняття коштів у безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми коштів з Вкладного рахунку на Поточний рахунок.

Тобто, внесений вклад відповідно до Депозитного договору є строковим вкладом.

Вимога про повернення коштів Позивачем, як зазначалося вище, була направлена до Відповідача, проте останній свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Так, у ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.

Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які Банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув.

Частина 1 ст. 1061 ЦК України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Абзацом 1 п. 3.5. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (далі - Положення від 03.12.2003 року № 516) встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 року № 516, банк сплачує вкладнику, суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.

Вклад було здійснено в іноземній валюті - доларах США. У зв'язку з цим, відповідно до вимог чинного законодавства, повернення коштів позивачу повинно здійснюватись також у доларах США.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи, що Відповідач взяті на себе договірні зобов'язання за Депозитним договором не виконав, суд вважає, що позовні вимоги про зобов'язання повернути суму банківського вкладу та відсотки у заявленому розмірі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача трьох процентів річних за період з 15.01.2015 по 03.02.2015 у розмірі 13 доларів 26 центів США суд також вважає за необхідне їх задовольнити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При цьому, суд враховує, що з 03.03.2015 запроваджена тимчасова адміністрація та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк". Разом з тим, у відповідності до частини шостої ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Позивач звернувся безпосередньо до банку з вимогою про повернення коштів 05.01.2015, а до суду - 09.02.2015, тобто до впровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк".

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 707 грн. 66 коп.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 1058-1061 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 223 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б) повернути ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) суму банківського вкладу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) доларів США.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б) повернути ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) проценти на суму банківського вкладу у розмірі 85 (вісімдесят п'ять) доларів 73 центи США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) три проценти річних за період з 15.01.2015 по 03.02.2015 у розмірі 13 (тринадцять) доларів 26 центів США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б) на користь держави судовий збір у розмірі 1 707 (одна тисяча сімсот сім) грн. 66 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення через Печерський районний суд м. Києва.

В разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя К.О. Середа