У Х В А Л А

23 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України у складі:

суддів: Романюка Я.М.,

Лященко Н.П. Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Херсонської обласної державної адміністрації, ОСОБА_3, Голопристанської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 21 серпня 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Херсонської обласної державної адміністрації № 801 від 2 грудня 2013 року «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі».

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Херсонської обласної державної адміністрації № 855 від 16 грудня 2013 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)».

Зобов'язано Херсонську обласну державну адміністрацію провести земельні торги щодо передачі в оренду земельної ділянки, розташованої на території Олексіївської сільської ради, площею 30 га., кадастровий

НОМЕР_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у даній справі.

До Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2014 року.

У заяві ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 18 вересня 2014 року та закрити провадження у справі на підставі пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Як приклад неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 4 Водного кодексу України, статей 58, 152 Земельного кодексу України, частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», статті 16 ЦК України, заявник посилається на постанови Вищого господарського суду України від 14 лютого 2011 року, від 27 січня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року,

від 29 жовтня 2014 року.

Як приклад неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, а саме статті 205 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2014 року.

Як приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 4 Водного кодексу України, статей 58, 152 Земельного кодексу України, частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», статті 16 ЦК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року, від 12 листопада 2014 року, від 19 листопада 2014 року, 19 листопада 2014 року, 19 листопада 2014 року, від 17 грудня 2014 року, від 24 грудня 2014 року,

від 25 лютого 2015 року.

Одночасно заявник просить поновити строк на звернення до суду із заявою в частині посилання на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2014 року, як приклад неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права. ОСОБА_3 посилається на поважність причин пропущення строку, зокрема, на те, що відповідні положення ЦПК України, що дозволяють перегляд судових рішень касаційного суду з підстав пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України, почали діяти лише з 28 березня

2014 року.

Відповідно до частини четвертої статті 356 ЦПК України у разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява. Питання про поновлення строку вирішується колегією суддів під час вирішення питання допуску справи до провадження.

Клопотання задоволенню не підлягає, оскільки наведені доводи щодо причин пропуску строку для подання заяви про перегляд рішення суду касаційної інстанції не свідчать про поважність причин пропущення зазначеного строку.

Відповідно до частини другої статті 72 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для його поновлення.

Заява про перегляд судового рішення Верховним Судом України в частині посилання ОСОБА_3 на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права на підставі пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Згідно із пунктом 4 частини четвертої статті 359 ЦПК України (в редакції від 28 березня 2015 року) заява повертається заявнику, якщо є ухвала Верховного Суду України про відмову у прийнятті справи до провадження за наслідками розгляду заяви, поданої у цій справі з аналогічних підстав.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, заява про перегляд судового рішення Верховним Судом України повертається заявнику у разі якщо є ухвала суду (який повноважний вирішувати питання про допуск заяви про перегляд до провадження) про відмову у прийнятті справи до провадження за наслідками розгляду заяви, поданої у цій справі з аналогічних підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2015 року відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2014 року.

Зі змісту зазначеної ухвали касаційного суду вбачається, що

ОСОБА_3 на підтвердження неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права на підставі пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України посилався на постанови Вищого господарського суду України від 14 лютого 2011 року, від 27 січня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року, від 29 жовтня 2014 року.

Таким чином уповноваженим судом вже вирішувалось питання про допуск справи до провадження за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення касаційної інстанції з аналогічних підстав.

Крім того доводи заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України в частині посилання ОСОБА_3 на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року, від 12 листопада 2014 року, від 19 листопада 2014 року, 19 листопада 2014 року, 19 листопада 2014 року, від 17 грудня

2014 року, від 24 грудня 2014 року, від 25 лютого 2015 року є необґрунтованими, а підстави для відкриття провадження - відсутні, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції, з висновками якого погодилися апеляційний та касаційний суди, виходив із того, що передача в оренду спірної земельної ділянки має відбуватись з дотриманням положень ч. 1,2 ст. 124, ч. 1 ст. 134, 135 ЗК України, а порушення законодавства при підготовці та прийняті оскаржуваних розпоряджень є підставою для визнання їх незаконними та скасування.

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України

від 5 листопада 2014 року, від 12 листопада 2014 року, від 19 листопада 2014 року, 19 листопада 2014 року, 19 листопада 2014 року, від 17 грудня 2014 року, від 24 грудня 2014 року, від 25 лютого 2015 року, суд дійшов до висновку про те, що виділення у власність особам земельних ділянок з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства є незаконним, оскільки зазначені земельні ділянки знаходяться в межах земель водного фонду, а відтак не можуть мати статус земель з іншим цільовим призначенням. Відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим земель водного фонду, а тому передача у приватну власність земельних ділянок суперечить вимогам Земельного та Водного кодексів України.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року, суд дійшов висновку про те, що орендар земельної ділянки має переважне право на поновлення договору оренди. При цьому, для визначення за орендарем такого переважного права необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої зобов'язання за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Отже виходячи із доводів заяви, змісту судового рішення касаційного суду, що переглядається, відсутні підстави, які б свідчили про невідповідність зазначеного рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права згідно пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Керуючись статтями 72, 356, 359, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку для подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2014 року в частині посилання на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права на підставі пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України відмовити. В цій частині зазначену заяву залишити без розгляду.

У допуску справи за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2014 року в частині посилання на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права на підставі пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України відмовити.

Заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2014 року в частині посилання на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права на підставі пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Я.М. Романюк
Н.П. Лященко
А.Г. Ярема