Малиновський районний суд м.Одеси
Справа № 2-3527/10
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі: головуючого судді Дрішлюка А.І., при секретарі судового засідання - Алманової І.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя набутого у шлюбі, третя особа на боці відповідача без самостійних вимог АКІБ «Укрсиббанк», з позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргу таким, що зроблений в інтересах сімї, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про зобов'язання особи привести самочинно реконструйовану квартиру до первісного стану та знесення другого поверху, третя особа на боці позивача виконком Одеської міської ради, позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси 21 березня 2007 року звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою про поділ майна подружжя набутого у шлюбі (т. 1, а.с. 4-5). В обґрунтування своїх позовних вимог він зазначив, що спірне майно було придбане за час його спільного проживання однією сімєю з ОСОБА_6, двоє спільних неповнолітніх дітей бажають жити з батьком та залишаються на його утриманні, тому він має переважне право на отримання квартири АДРЕСА_1 та автомобіль НОМЕР_1. Позивач також просив суд визнати за ним право на /г частину кв. № 7 та на /г частину АДРЕСА_2.

26 березня 2007 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 від 26.03.2007 року про забезпечення позову (т. 1, а.с. 20) і накладено арешт на нерухоме майно: АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5, які належать ОСОБА_7 на праві приватної власності (т. 1, а.с. 23).

16 травня 2007 року відповідачка подала заперечення проти позову в якому просила суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову та зобов'язати позивача повернути довіреність, яка була видана нею та посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 33-35).

Заявою від 29 травня 2007 року позивач змінив свої позовні вимоги просив суд визнати договір дарування АДРЕСА_6 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та договір дарування АДРЕСА_7 між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 недійсним, задовольнити раніше заявлені позовні вимоги в повному обсязі (т. 1, а.с.71-73).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2007 року (т. 1, а.с. 100- 101) було відмовлено відповідачці в задоволенні її заяви від 21.05.2007 року про заміну виду забезпечення позову або скасування заходу забезпечення позову (т. 1, а.с. 67).

1

В процесі судового розгляду позивач неодноразово доповнював та уточнював свої позовні вимоги (т. 1 а.с. 103-104, 146, 181-184, т. 2, а.с. 221-224). В останній редакції позовних вимог просив визнати правочини удаваними, визнати право спільної сумісної власності на реконструйовану квартиру, стягнути вартість внесених за кредитним договором, визнати право спільної сумісної власності на автомобіль, реалізувати його та розподілити отримані грошові кошти між сторонами (т.З, а.с.203-205)

15 червня 2007 року ОСОБА_9 подала заяву про оскарження ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 26.03.2007 року (т. 1, а.с. 220), а в заяві від 25.06.2007 року просила поновити пропущений процесуальний строк на подання заяви про апеляційне оскарження зазначеної ухвали (т. 1, а.с. 221-222).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2007 року апеляційну скаргу відповідачки від 25 червня 2006 року (т. 1, а.с. 223-225) на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2007 року залишено без розгляду, в поновленні процесуального строку на апеляційне оскарження - відмовлено (т. 1, а.с. 237).

16 жовтня 2007 року представник АК1Б «УкрСиббанк» за довіреністю ОСОБА_10 подала заяву про залучення АКІБ «УкрСиббанк» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору з боку відповідача (т. 1, а.с. 254), яка була задоволена судом, оскільки 11 жовтня 2006 року між відповідачкою та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання кредитної лінії № 0 (т. 1 а.с. 42-46) та договір про надання споживчого кредиту № 0 в сумі 132 840,00 (сто тридцять дві тисячі вісімсот сорок) доларів США. що в еквіваленті становить 670 842,00 (шістсот сімдесят тисяч вісімсот сорок дві) грн. (т. 1, а.с. 49-52). Для забезпечення грошових зобовязань за вказаними договорами 21.10.2006 року був укладений договір іпотеки № 1471, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстровано в реєстрі заборон під № 231, предметом якого є ізольована квартира за адресою: АДРЕСА_8 (т. 1, а.с. 255-256).

19 лютого 2008 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси було задоволено клопотання представника позивача від 12.02.2008 року та обєднано в одне провадження цивільну справу № 2-2157/08 за позовом ОСОБА_4 1-Ю. до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя набутого в шлюбі, третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_12. третя особа на боці відповідача без самостійних вимог на предмет спору - АКІБ «Укрсиббанк» (головуючий - суддя Дрішлюк А.І.) з цивільною справою № 2-1212/08 за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_14, третя особа - Одеська міська рада про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності (головуючий - суддя Гуревський В.К.) (т. 2, а.с. 26-27).

У зустрічній позовній заяві від 22 квітня 2008 року відповідачка просила суд визнати, що заборгованість в сумі 90211,00 грн. зроблена в інтересах сімї та визнати, що ОСОБА_1 несе зобов'язання по сплаті 1Л зазначеного боргу, а саме 45105,00 грн. (т. 2, а.с. 210, 212).

22 квітня 2008 року позивачка ОСОБА_15 - ОСОБА_16 за зустрічним позовом подала заяву про відмову від позовних вимог предявлених до ОСОБА_14 стосовно АДРЕСА_9 та просила суд визнати заборгованість в сумі 90 211,0 грн. такою, що була зроблена в інтересах сімї, визнати, що ОСОБА_1 несе зобовязання по сплаті /г частини від суми вказаного боргу (т. 2, а.с. 211).

25 квітня 2008 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси провадження у цивільній справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_14 було закрито (т. 2, а.с. 218а).

28 травня 2008 року ОСОБА_3 змінила свій процесуальний статус шляхом подачі заяви з самостійними вимогами на предмет спору і просила суд визнати за нею право власності на 2/3 частин квартири АДРЕСА_10 (т. 2 а.с. 225-227). В процесі розгляду уточнила свої позовні вимоги (т. З, а.с. 155-157) та просила визнати частково недійсними правочин дарування та визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_11.

2

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 травня 2009 року було обєднано в одне провадження цивільну справу № 2-958/09 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя набутого у шлюбі, третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3, третя особа на боці відповідача без самостійних вимог АКІБ «Укрсиббанк», зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргу таким, що визнаний в інтересах сімї і цивільну справу № 2-1512/09 за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про зобов'язання особи привести самочинно реконструйовану квартиру до первісного стану та знесення другого поверху (т. З, а.с. 89-90).

Представник позивача зустрічний позов ОСОБА_2 не визнав, просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В задоволенні інших позовних вимог просив відмовити

Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради позовні вимоги сторін не підтримала, просила суд зобовязати ОСОБА_4, ОСОБА_17, ОСОБА_1 привести самочинно реконструйовану квартиру за адресою: АДРЕСА_12 до первісного стану, знести самочинно зведену надбудову другого поверху (т. З, а.с. 93-95). В процесі розгляду справи стороною було уточнено позовні вимоги в частині субєктного складу (т.З, а.с.120-123). Процесуальну позицію в цій частині було підтримано представником виконавчого комітету Одеської міської ради, який в іншй частині вирішення спору залишив на вирішення суду, як таку, що не стосується законних прав та інтересів виконавчого комітету Одеської міської ради.

Представник відповідачки позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав з мотивів, що зафіксовані технічними засобами фіксації процесу, просив суд задовольнити її вимоги в повному обсязі.

Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_3 свій позов підтримала, пояснюючи необхідність пред'явлення свого позову захистом своїх майнових інтересів.

ОСОБА_4 свій позов підтримав, в задоволенні інших позовів просив відмовити.

Представник третьої особи АКБ „Укрсіббанк заперечував проти задоволення позовів ОСОБА_15 - ОСОБА_16, ОСОБА_4. ОСОБА_3

Додаткові доводи учасників зафіксовані технічними засобами фіксації процесу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження суд вважає за необхідним встановити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 23 липня 1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_15 був укладений шлюб, зареєстрований у Палаці урочистих свят міста ОСОБА_11 про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 898 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІІ-ЖД № 402508 (т. 2, а.с. 130).

У позивача та відповідача є двоє дітей: ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-ЖД № 077836 від 16 січня 2007 року, видане другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис в книзі реєстрації народжень № 21 від 11.01.1994 року (т. 1, а.с. 7)) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії І-ЖД № 323212 від 30 серпня 200 року, видане відділом реєстрації актів громадського стану Приморської райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис в книзі записів актів громадянського стану про народження № 476 від 11.04.1990 року (т. 1, а.с. 8)).

Як вбачається з матеріалів наданих КП «ОМБТІ та РОН» исх. № 4025101.0701 (т. 1, а.с. 154), 26 січня 1996 року на Одеській товарній біржі було укладено договір кугіівлі-продажу нерухомого майна № 12358 за яким ОСОБА_19, ОСОБА_15, діюча в своїх інтересах га від імені неповнолітніх дітей - ОСОБА_20 та ОСОБА_18 продали АДРЕСА_13, право власності на яку належало їм відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № 3266 від 25.07 1994 року, виданого УЖКГ виконкому Одеської

З

міської Ради народних депутатів, зареєстрованого в МБТІ м. Одеси 26 липня 1994 року за № 1089 стр. 8 кн. 89 (т. 1, а.с.155-156).

03 листопада 1997 року був укладений договір купівлі-продажу за яким ОСОБА_9 придбала у власність АДРЕСА_14 та був зареєстрований Жовтневому філіалі Одеської спеціалізованої біржі нерухомості в "Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю" за номером № 97.11-98 (т. 1, а.с. 9-10).

Відповідно до договору купівлі-продажу АЕР №021374 від 07 лютого 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_21, ОСОБА_7 належить АДРЕСА_15 (т. 1 а.с. 13, т. 2 а.с. 135).

11 жовтня 2006 року був укладений договір купівлі-продажу за яким ОСОБА_9 придбала у власність АДРЕСА_16 та був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за № 1470 (т. 1, а.с. 14-16).

Як вбачається з тимчасового реєстраційного талону виданого МРЕВ №2 УДАІ УМВС України в Одеській області 25 жовтня 2006 року за ОСОБА_6 зареєстровано автомобіль НОМЕР_2, 1993 року випуску (т. 1, а.с. 17).

Відповідно до витягу від 11 січня 2006 року з рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 лютого 1995 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було розірвано, рішення набрало законної сили 03 березня 1995 року (т. 1, а.с. 36). Відповідно до ст. 44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Незважаючи на те, що з першого січня 2004 року набрав законної сили Сімейний кодекс України, він зворотньої сили не має, оскільки в перехідних положеннях до нього відсутня вказівка про це. Таким чином, посилання представника відповідача в частині зміни відповідних правил (ст. 114 СК України) про момент з якого вважається шлюб розірваним не приймаються судом до уваги. При цьому суд вважає встановленим факт проживання однією сім'єю позивача та відповідача по справі.

Таким чином вищевказане майно, яке було набуто в період зареєстрованого шлюбу відповідно до презумпції встановленої ст. 22 КпШС України було спільним майном подружжя. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спільною сумісною власністю є майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, якщо письмовою угодою відповідно між членами сімї не передбачено інше. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

17 січня 2007 року в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис № 17 та відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ЖД № 031444 (т. 1, а.с. 6).

Визначаючи норми матеріального права, що підлягають застосуванню та надаючи правову кваліфікацію фактично існуючим між сторонами по справі правовідносинам суд виходить з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з яким він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Ці положення відносяться також й до норм Сімейного кодексу України, який набрав чинності одночасно з ЦК України. Оскільки правовідносини щодо майна виникли під час спільного проживання однією сімєю позивача та відповідачки за первинним позовом та мали місце впродовж тривалого часу, то можна зробити висновок, що вони мають триваючий характер. Оскільки була відсутня домовленість сторін стосовно форми власності майна, що було набуте під час спільного проживання однією сім'єю.

4

то такі відносини формально підпадають під дію ЦК УРСР, КпШС України (відносини, що мали місце до 1 січня 2004 року), та глави 8 СК України, ЦК України (відносини, що мали місце після 1 січня 2004 року).

Визначаючи частки, що належать учасникам сімейних відносин на майно набуте після набрання чинності ЦК України, суд виходить з ч.І ст. 368 ЦК України, згідно з якою спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них є спільною сумісною власністю. Майно, набуте під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Таким чином, автомобіль НОМЕР_3, 1993 року випуску належить ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності, тобто по 1/г частина кожному.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні інших позовних вимог в частині спірного автомобіля суд виходить з того, що суд розглядає позовні вимоги в межах заявлених вимог на підставі наданих сторонами доказів (ст.ст. 10.11 ЦПК України). Порушення питання про реалізацію майна, яке визнано судом спільною сумісною власністю може бути здійснено після набрання законної сили рішення суду, яким встановлено цій режим, а питання про виділ частки в натурі, встановлення неможливості цього здійснення, оцінки транспортного засобу в установленому законом порядку, присудження компенсації власнику який виділяється (ст. ст. 368-370 ЦК України, ст. 69 СК України) повинно бути проведено в рамках окремої цивільної справи за умови предявлення позову за вказаними правовими підставами.

Одночасно відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення відповідних часток за кредитними договорами, то суд виходить з положень ч.2 ст. 65 СК України, відповідно до якої при укладенні утод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, а борг зроблений в інтересах родини є спільним боргом родини, тому правових підстав для стягнення грошових коштів, щодо яких відсутні докази сплати з особистих коштів позивача та за умови спільного проживання однією сімєю не має.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині визнання правочинів удаваними суд виходить

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11722769 від

04.09.2006 року виданого КП «ОМБТІ та РОН» (т. 1, а.с. 127, 268), 23 грудня 2002 року був укладений договір дарування за яким ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_4 АДРЕСА_7 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_22, зареєстрований за № 14392 (т. 1, а.с. 128-129, 269-270).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12631037 від

24.11.2006 року виданого КП «ОМБТІ та РОН» (т. 1, а.с. 68), 21 листопада 2006 року був укладений договір дарування за яким ОСОБА_4 подарував ОСОБА_7 АДРЕСА_7. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований за № 2826 (т. 1, а.с. 69).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12631003 від

24.11.2006 року виданого КП «ОМБТІ та РОН» (т. 1, а.с. 81), 21 листопада 2006 року був укладений договір дарування за яким ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_4 АДРЕСА_17 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований за № 2829 (т. 1 а.с. 82).

Судом встановлено, що договори дарування укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 щодо дарування квартир № 7 та № 6 по вул. Степовій в м. Одесі були укладені в один день, одним і тим ж приватним нотаріусом ОСОБА_5, результатом їх укладення є фактичний обмін квартирами між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Таким чином, суд вбачає наявність дефекту волі при укладенні

5

договорів дарування, виходячи також і з наступних підстав. Обєкти нерухомості є основними складовими майнового комплексу фізичної особи. Обговорення щодо укладення правочинів щодо відчуження нерухомості зазвичай носять довготривалий характер, доцільність їх укладення зазвичай виноситься на обговорення з членами сімї, тому укладення договорів дарування в один й той ж день, на думку суду, не може бути збігом волевиявлень ОСОБА_2 та ОСОБА_4, щодо дарування належних кожному з них квартир, а є їх волею на обмін житловими приміщеннями, тобто на укладення договору міни.

Судом встановлено, що сімейні стосунки між ОСОБА_6 та ОСОБА_23 на певних етапах існування не характеризувались стабільністю. Зазначене підтверджується як станом розвитку стосунків між сторонами під час розгляду справи, так й винесенням ще у 1995 році Приморським районним судом м. Одеси рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_20 - ОСОБА_16 та ОСОБА_1 (том 1, а.с. 36), проте яке не було реалізовано до моменту' припинення сімейних (шлюбних) відносин в 2007 році, коли було отримано свідоцтво про розірвання шлюбу стороною. Судом також встановлено, що ОСОБА_4 має більш довірливі стосунки з матірю - ОСОБА_24, що підтверджується поясненнями самої ОСОБА_2, а також фактом їх сумісного проживання, крім того, на момент вчинення зазначених правочинів ОСОБА_4 було 16 років, що свідчить про можливе перебування ОСОБА_4 під впливом матері та фактичне нерозуміння правових наслідків укладення договорів дарування, на що посилається сторона в своєму позові. Оцінюючи зазначені докази у сукупності, зіставляючи дії в частині укладення договорів дарування ОСОБА_20 -ОСОБА_16 з мотивами їх вчинення, суд вважає, що волевиявлення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо укладення договорів дарування квартири № 6 та № 7 по вул. Бабеля 40 в м. Одесі не співпадає з волею ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо обміну зазначених квартир, а також свідчить про бажання ОСОБА_25 за допомогою укладення удаваних правочинів скасувати діючий на зазначені квартири правовий режим спільного подружнього майна.

Задовольняючи позов в цієї частині, суд також виходить з того, що договір дарування є одностороннім безоплатним правочином, тоді як відчуження ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_18 ОСОБА_4, та відчуження ОСОБА_4 ОСОБА_7 АДРЕСА_7 має двохсторонній характер, що підтверджується розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради № 938/01-04 (т. З, а.с. 170-171), в яком не йдеться про дарування, а про одночасне відчудження.

Відповідно до п. 25 Пленуму Верховного суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті. що випливають зі змісту правочину

Згідно п. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ст. 715 ЦК України за договором міни кожна зі сторін зобовязується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Відповідно до ст. 716 ЦК України до договору міни . застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобовязання.

6

За таких обставин, суд вважає, що між сторонами був укладений договір міни, тому на квартиру АДРЕСА_19, як на майно, що було придбане у період шлюбу розповсюджуються правовий режим спільного подружнього майна.

Разом з тим. відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності на квартиру АДРЕСА_20 суд виходить з того, що на момент розгляду справи, державна реєстрація права власності на квартиру скасована (т.З, а.с. 179). Щодо спірного майна заявлено позов Матиновської адміністрації Одеської міської ради, який підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується всіма учасниками провадження факт проведення реконструкції ОСОБА_26, ОСОБА_1 в період спільного помешкання, в результаті якою площа квартири була збільшена з 61,2 кв.м. до 143,9 кв.м. відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. В матеріалах справи відсутні дозвіл та або проект реконструкції, а тому суд вважає встановленим той факт, що квартира за адресою: АДРЕСА_21 знаходиться в режимі самочинного будівництва. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст. 376 ЦК України). При цьому згідно зі ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Оскільки Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради посилається на порушення процедури проведення будівельних робіт, що порушує її права та стосується її інтересів, а також виконкому Одеської міської ради, то є підстави для задоволення позову в цій частині. Разом з тим. позовні вимоги про знесення самочинно зведеної надбудови другого поверху не піхіягають задоволенню виходячи з наступного. Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради посилається на вимоги містобудівного законодавства, а саме на Закон України „Про планування і забудову територій, Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000 року. Закон України _Про основи містобудування, Закон України „Про архітектурну діяльність та інш. Оскільки зазначені нормативно-правові акти, регулюють відносини щодо отримання погодження та дозволу на проведення реконструкції або будівництва, а також містять приписи щодо недопустимості проведення самочинного будівництва, в той же час не містять норм, що регулюють питання щодо приведення самочинно реконструйованого приміщення до первісного стану, тому суд вважає, що вимоги позивача грунтуються на положенні ч. 7 ст. 376 ЦК України. Абзац 2 частини 7 ст. 376 ЦК України встановлює чіткий перелік умов за яких може бути проведено знесення - проведення перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення. Доказів неможливості проведення перебудови або відмови учасників процесу про проведення перебудови не має, а в частині останнього і не може існувати, оскільки рішення суду про зобовязання здійснити перебудову, тільки прийнято по цій справі, та не набрало законної сили. Тобто представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради поєднав в поданому позові вимоги (про зобов'язання та знесення) які за логікою законодавця є можуть бути заявлені в суді поетапно, а задоволення вимоги про знесення є наслідком невиконання про приведення в первинний стан.

В зв'язку з наведеним правовим режим спірного майна та задоволенням вимог Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради суд відмовляє також іншим особам, які заявили вимоги щодо спірного майна.

7

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно зі ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 після фактичного укладення договору міни втратив право власності на належну йому частину АДРЕСА_17, а отже не є суб'єктом власності даного майна та не може звернутися до суду з вимогою про визнання права власності на неї за ОСОБА_4, так як він є дієздатною особою і здійснює свої права на власний розсуд.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд виходить з того, що кредитний договір був укладений під час спільного проживання та існування родини, майно знаходиться у користу ванні сторін, а тому позовні вимоги в цій частині задоволені бути не можуть (т.1, а.с. 49-54).

Крім того, суд вважає, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_1 про визнання права власності на 2/3 частини № 7 по вул. Степовій № 40 в м. Одесі є необгрунтованим, та таким що не підлягає задоволенню. Так, в обґрунтуванні позову ОСОБА_3 зазначила, що продала належні їй 32/100 частини квартири № 13а по вул. Богдана Хмельницького в м. Одесі, а також 16/100 частин зазначеної квартири після чого передала грошову суму, виручену з продажу зазначеної квартири дочці ОСОБА_7 для купівлі квартири АДРЕСА_22. З матеріалів справи вбачається, що 23 грудня 2002 року було укладено договір купівлі-продажу за яким були продані 32/100 та 16/100 частини АДРЕСА_23 відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_1Ю, який діяв в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 (т. 2, а.с. 228). Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований за № 14389. Суд виходить з того, що визнання права власності є одним з способів судового захисту права особи, тільки в тому випадку, якщо це право їй належить, однак не визнається або оспорюється. Враховуючи відсутність доказів передання грошей ОСОБА_3 ОСОБА_7 на придбання квартири, а також специфічність доказування таких обставин, суд вважає, що право власності до ОСОБА_3 не переходило, а тому підстав захисту право, що не належить особі суд не вбачає. Аналізуючи зміст норм чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, суд вважає, що правових підстав для визнання за ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру немає. Суд також виходить з того, що ОСОБА_3. яка у своїй позовній заяві зазначає, що причиною подачі зазначеного позову, є претензії з боку ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_20. Крім того. Стороною було пропущено строк позовної давності, який у наведеному випадку не може поновлений (ст. 71. 85 ЦК УРСР).

З врахуванням фактично встановлених обставин, та частковим задоволенням позовів ОСОБА_1. Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради за заявленими правовими підставами позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, так як суд під час розгляджу справи встановив інші обставини (удаваність правочинів, укладення договору міни), які виключають задоволення його позову.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 22 КпШС України, ст.ст. 71, 85 ЦК УРСР, ст.ст. 16, 20, 368-370. 376 ЦК України, ст. ст. 69, 114 СК України, ст.ст. 10, 60, 61, 74, 130, 208, 209,212,213-215 ЦПК України. СУД -

ВИРІШИВ:

8

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати договір дарування за яким ОСОБА_4 подарував ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_24 та договір дарування за яким ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_25 удаваними, встановити що між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений договір міни, за яким ОСОБА_9 передала квартиру АДРЕСА_26 ОСОБА_27, в обмін на квартиру АДРЕСА_20.

В частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_20 за ОСОБА_1 - відмовити.

В частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_27 за ОСОБА_4 - відмовити.

В частині стягнення грошових внесків за договором про надання споживчого кредиту кредиту № 0 від 11.10.2006 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - відмовити.

Визнати спільною сумісною власністю автомобіль „Мазда, державний номер НОМЕР_4 1993 р., в частині інших вимог пов'язаних в автомобілем в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 відмовити.

В задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відмовити.

Позов Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_17, ОСОБА_1 привести самовільно реконструйовану квартиру № 7 по вул. Степова. 40 до первісного стану згідно технічного паспорту на квартиру від жовтня 2006 року.

В частині знесення другого поверху реконструйовану квартиру АДРЕСА_28 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через суд першої інстанції.

ГОЛОВУЮЧИЙ

ОСОБА_28

9