Справа № 209/1901/15-ц
Провадження № 2/209/1096/15
09 червня 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Решетник Т.О.,
за участю секретаря Погрібної О.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Трест Дніпродорбуд про стягнення заборгованості з заробітної плати, -
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, представником позивача надано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Представник відповідача - ПАТ Трест Дніпродорбуд в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку з чим суд, з урахуванням згоди представника позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 27.04.2011 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ДЗАТ «Трест Дніпродорбуд» на посаду дорожнього робітника 2 розряду. В подальшому ДЗАТ «Трест Дніпродорбуд» було перейменовано у ПАТ "Трест Дніпродорбуд". Згідно наказу ПАТ "Трест Дніпродорбуд" № 171-к від 03.11.2014 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за угодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України. Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с.11-12).
Крім того, в позовній заяві зазначено, що тривалість невикористаної відпустки позивача при звільненні 03.11.2014 року становить 48 днів, за яку позивачем не отримано компенсацію при звільненні, розмір якої за його розрахунками становить 1932,96 грн., що підтверджується випискою з картрахунку позивача ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» від 16.04.2015 року (а.с.7). Заборгованість у формі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку обрахована ним в сумі 5678,07 грн.
Не зважаючи на те, що відповідачу було достовірно відомо про наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем, про звернення позивача до суду з цим позовом, в період знаходження справи в суді ПАТ "Трест "Дніпродорбуд" так і не надало витребувану судом та позивачем довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, тому суд при визначенні суми заборгованості по заробітній платі ПАТ "Трест "Дніпродорбуд" перед позивачем, приймає до уваги заявлені ОСОБА_1 розрахунки та ОСОБА_4 відомості про застраховану особу відносно ОСОБА_1, які надані Управлінням Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Дніпродзержинська 18.05.2015 року (Форма ОК-5).
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
У відповідності з ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.
Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у звязку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення.
Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком, тому суд виходячи із наданих представником позивача ОСОБА_4 відомостей про застраховану особу ОСОБА_1, які надані Управлінням Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Дніпродзержинська 18.05.2015 року (Форма ОК-5), задовольняє частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.01.2014 року по 03.11.2014 року (включно) в сумі 5802,77 грн.
Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України Про відпустки, за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. Згідно із ч. 1 ст. 24 даного Закону у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, представником позивача заявлено розмір компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 1932,96 грн., що обраховані ним за 48 днів виходячи з середньоденної заробітної плати в сумі 40,27 грн., проте суд з таким розрахунком представника позивача погодитись не може, виходячи з наступного.
Згідно п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.
За відсутності відомостей про заробітну плату позивача за останні 12 місяців, сума компенсації за не використану щорічну відпустку позивача, обрахована судом виходячи з наявних в матеріалах справи відомостей, тобто за фактично відпрацьований період у 2014 році, шляхом ділення сумарного заробітку за 11 місяців 2014 року на відповідну кількість календарних днів в 2014 році. Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.
Приймаючи до уваги, що відповідачем ПАТ «Трест Дніпродорбуд» не надано жодних доказів про отримання позивачем компенсації за невикористану відпустку і тривалості невикористаної позивачем відпустки в 48 днів, а тому суд приймає їх до розрахунку.
Сумарний заробіток позивача за період з 01.01.2014 р. по 03.11.2014 р. згідно ОСОБА_4 відомостей про застраховану особу Управління ПФУ Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 18.05.2015 року, становить: 669,58+1051,50+0,00+0,00+0,00+0,00+0,00+1320,00+0,00+1059,13+1702,56 = 5802,77 грн.
Кількість календарних днів за період з 01.01.2014 року по 03.11.2014 року включно становить: у січні 31, у лютому 28, у березні 31, у квітні 30, у травні 31, у червні - 30, у липні 31, у серпні - 31, у вересні 30, у жовтні 31, у листопаді - 3. Разом 307 днів.
Таким чином, розмір компенсації за невикористану відпустку становить 907,27 грн. (5802,77 грн. / 307 днів х 48 днів = 907,27 грн.), в той час як позивачем заявлено 1932,96 грн. Тому вимоги в цій частині також підлягають частковому задоволенню в сумі 907,27 грн.
Згідно наданих представником позивача ОСОБА_4 відомостей про застраховану особу, які видані Управлінням ПФУ Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 18.05.2015 року, позивач за два повних відпрацьованих місяців роботи до звільнення серпень-жовтень 2014 року, отримав заробітну плату за серпень - 1320,00 грн., вересень 2014 року 0,00 грн., і за жовтень 2014 року 1059,13 грн.
Однак, на думку представника позивача, сумарно заробітна плата за 6 місяців до звільнення (03.11.2014 р.) склала 5678,07 грн., виходячи з наступного : (травень 2014 р. = 1218) + (червень 2014 р. = 1218) + (липень 2014р. = 1218) + (серпень 2014р. = 1320) + (вересень 2014р. = 1218) + (жовтень 2014р. = 1218). Представником позивача обраховано середньоденну заробітну плату як: 5678,07 грн. / 141 дн. = 40,27 грн.
Проте, суд керуючись Положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), вважає помилковим розрахунок середньоденної заробітної плати наведений представником позивача, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
При цьому згідно з п. 5 Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
З цих підстав, згідно довідки наданої Пенсійним Фондом України і листа Міністерства соціальної політики України № 9884/0/14-13/13 від 04.09.2013 р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік», позивач за два повних робочих місяці до звільнення: серпень-жовтень 2014 р., відпрацював 43 дні (пятиденний робочий тиждень).
Виходячи з положень Порядку, суд приймає для розрахунку заробітну плату позивача за останні два повних відпрацьованих місяців роботи: серпень- жовтень 2014 року у розмірі 2379,13 грн. (1320,00 грн. + 0,00 грн. + 1059,13 грн.), згідно довідки наданої Пенсійним Фондом України, без утримання податку з доходів фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становитиме 55,33 грн. (2379,13 грн.: 43 дні = 55,33 грн.).
Таким чином, середня заробітна плата за весь період затримки, з 04.11.2014 р. по 29.05.2015 р. (включно) становить 7856,86 грн. (55,33 грн. х 142 дня = 7856,86 грн.), проте в межах позовних вимог позивачем заявлено 5678,07 грн. Тому, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства в межах позовних вимог (ст.11 ЦПК України), суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5678,07 грн.
Сума середнього заробітку визначена судом без утримання податку з доходів фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, оскільки справляння і сплата податків та обов'язкових платежів є обов'язком роботодавця.
Враховуючи представлені позивачем й досліджених судом докази, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. В частині стягнення заборгованості в межах заявлених вимог позивачем у формі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку позов підлягає повному задоволенню в сумі 5678,07 грн., в частині стягнення заборгованості у вигляді компенсації за невикористані дні відпустки частково в сумі 907,27 грн., а також в частині стягнення заборгованості з заробітної плати за період з 01.01.2014 року по 03.11.2014 року частково в сумі 5802,77 грн.
Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.
Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 223-226, 232 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Трест Дніпродорбуд про стягнення заборгованості з заробітної плати задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст. 223, 232 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська
Суддя Т.О. Решетник