Номер провадження: 22-ц/785/421/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним, визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, вселення, виселення, усунення перешкод у здійсненні права власності; за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.11.2013 року,-

встановила:

У грудні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 1 грудня 2011 року, посилаючись на те, що вона подарувала належну їй квартиру під впливом тяжкої для неї обставини, при цьому значення своїх дій вона не усвідомлювала.

У березні 2012 року ОСОБА_2 заявила позов до фізичної особи-підриємця (далі ФОП) ОСОБА_5 про визнання недійсною угоди про утримання грошових коштів від 1 грудня 2011 року, укладеної між нею та ФОП ОСОБА_5 від імені покупця за договором про відчуження квартири АДРЕСА_1 від 1 грудня 2011 року, за змістом якої вона (ОСОБА_2М.) зобовязалася погасити заборгованість за комунальними послугами до 10 грудня 2011 року та знятися із реєстрації за указаною адресою, звільнити обєкт нерухомості та передати новому власнику ключі від нього. Зазначала, що така угода нею не підписувалася, із ОСОБА_5 вона не знайома, а квартиру не відчужувала.

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2, її матері ОСОБА_4, у якому просив визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 1 грудня 2011 року удаваним з метою приховання іншого правочину договору купівлі-продажу квартири, який вони насправді вчинили; витребувати від відповідачів указану квартиру; зобовязати відповідачів не перешкоджати у користуванні власністю шляхом зобовязання знятися з реєстраційного обліку за указаною адресою, звільнення квартири та передачі ключів від неї.

На обґрунтування вимог зазначав, що 1 грудня 2011 року між ним та ОСОБА_2 вчинено продаж квартири АДРЕСА_1 за 45000 доларів США, але угоду оформили у вигляді договору дарування з метою зменшення грошових витрат при її оформленні. Разом з тим, умови досягнутої домовленості щодо звільнення спірного обєкта нерухомості та передачі ключів від нього ОСОБА_2 не виконала, що є підставою звернення до суду за захистом прав власника майна.

У липні 2013 року ОСОБА_3 подав до суду уточнену редакцію позовної заяви, у якій просив визнати удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 1 грудня 2011 року, визнати дійсним договір купівлі-продажу указаного майна, зняти арешт зі спірної квартири, вселити його у квартиру, а ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виселити, зобовязати відповідачів не перешкоджати йому у користуванні власністю, знятися з реєстраційного обліку за спірною адресою.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири та позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним, визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, вселення, виселення, усунення перешкод у користуванні власністю відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним договір про утримання грошових коштів від 1 грудня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині задоволення вимогКирничук Н.М. про визнання недійсним договору про утримання грошових коштів від 1 грудня 2011 року, у частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_3 про вселення, виселення, усунення перешкод у здійсненні права власності та ухвалено нове рішення у цій частині. У задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про утримання грошових коштів від 1 грудня 2011 року та у частині вирішення позову ОСОБА_3 про витребування квартири, зобовязання не перешкоджати у користуванні власністю шляхом зобовязання знятися з реєстраційного обліку, звільнення квартири та передачі ключів від неї відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року рішення апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2014 року у частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В ході розгляду апеляційної скарги, представником відповідача було заявлено клопотання про призначення судово-психологічної експертизи, посилаючись на те, що вважає важливим зясування питань щодо вільного та усвідомленого волевиявлення ОСОБА_2 під час укладення угоди дарування квартири, які вимагають наявності спеціальних знань в галузі психології.

Представник апелянта заперечувала проти задоволення клопотання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання про призначення експертизи не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу (далі-ЦПК) України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини 2 цієї правової норми дослідження судом апеляційної інстанції нових доказів обумовлено неможливістю їх подання до суду першої інстанції з поважних причин, неправомірною відмовою суду у дослідженні доказів або їх дослідженні з порушенням встановленого порядку.

Частино 1 статі 137 цього Кодексу встановлено, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобовязаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, до початку розгляд справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. Таким чином необхідність витребування апеляційним судом доказів обумовлена неправомірною відмовою суду першої інстанції у дослідженні доказів. Однак, як встановлено з матеріалів справи справа неодноразово розглядалась як в суді першої так і апеляційної інстанції, проте зазначене клопотання при розгляді справи не заявлялось, до того ж, в порушення ст. 133 ЦПК Україна, позивач не сплатив судовий збір.

Крім того, згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року межами даного судового розгляду є вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 1 грудня 2011 року удаваним з метою приховання іншого правочину договору купівлі-продажу квартири, який вони насправді вчинили; витребувати від відповідачів указану квартиру; зобовязання відповідачів не перешкоджати у користуванні власністю шляхом зобовязання знятися з реєстраційного обліку за указаною адресою, звільнення квартири та передачі ключів від неї.

Отже, необхідності в проведення експертизи по даній справі, немаєНа підставі викладеного та керуючись ст.ст. 137,203,209,303,304,313,314,317 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 про призначення судово-психологічної експертизи, відмовити.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді О.В.Оверіна

ОСОБА_8