Справа № 523/2198/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2015 р. м. Одеса.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Погрібного М.О.

При секретарі Олійник О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №14, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірини Миколаївни, за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 подали до суду позовну заяву, в якій просять визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 05 серпня 2006 року між ними і сином ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та витребувати на їх користь та у володіння від ОСОБА_3, вказану вище квартиру.

В обґрунтування свого позову, вони посилалися на те, що їм на праві власності в рівних частинах належала зазначена вище квартира, яку вони отримали в 1969 році від Ленінського райвиконкому м. Одеси, працюючи на Одеському виробничому обєднані «Електрик», де працюють глухонімі громадяни. А 12 липня 2006 року за наполяганням сина ОСОБА_5, вони приватизували квартиру і отримали Свідоцтво про право власності на нею. Вони являються глухонімими, інвалідами з дитинства та неграмотними. Під час спільного життя у них народилося двоє синів: ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які не були глухонімими.

05 серпня 2006 року, їхній син ОСОБА_5 разом із своєю дружиною ОСОБА_3, які проживали з ними, привели їх до нотаріальної контори, що розташована на вулиці Генерала Бочарова, 52, де син ОСОБА_5 сказав їм підписати якийсь документ, пояснюючи, що це для їхнього блага. ОСОБА_2 від підпису документу відмовився та вийшов з приміщення. Син ОСОБА_5 догнав його і майже силоміць заставив повернутися в приміщення контори, де нотаріус дала їм якісь папери і показала, де необхідно підписати. При цьому, перекладача для глухонімих нотаріус не викликала і жодним чином їм нічого не пояснювала, які вона здійснює нотаріальні дії і навіть не намагалася цього робити. Оскільки вони глухонімі, неграмотні, а саме позивачка взагалі не грамотна, а позивач має чотири класи освіти спеціальної школи для глухонімих, вони під тиском сина написали в наданих їм документах свої прізвища та імена, які у них написані на аркушах заздалегідь, та які вони завжди носять з собою для зразка, як писати.

В 2013 році їхній син ОСОБА_5, помер.

08 квітня 2013 року, вони звернулися до паспортистки ділянки №2 Комунального підприємства «ЖКС «Північний» Суворовського району м. Одеси за довідкою з місця проживання, де дізналися, що вони більше не являються власниками квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу, відповідно до якого, вони ніби то продали сину ОСОБА_5 свою квартиру 05 серпня 2006 року за 16 500 гривень, що в дійсності цього не було. Там же вони дізналися, що в цей же рік, 26 грудня 2006 року, їхній син ОСОБА_5, за договором купівлі-продажу, продав їхню квартиру своїй дружині ОСОБА_3, яка останні роки стала себе вести нахабно, застосовувати до них психічну та фізичну силу, постійно говорити, що вона господарка в квартирі, а не вони, чого вони не могли зрозуміти до тих пір поки їм не повідомили про вказані вище договори.

Вважають, що своїми діями їхній син ОСОБА_5, невістка ОСОБА_3 та нотаріус ОСОБА_14 ввели їх в оману, не надали їм при оформлені надуманого договору купівлі-продажу перекладача для глухонімих, порушили їхні права, що призвело до незаконного заволодіння належною їм квартирою. Тому, з урахуванням викладеного просили поновити їм строки позовної давності для звернення до суду і на підставі ст. ст. 215, 229, 230 ЦК України, їхні позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 був укладений 05 серпня 2006 року між позивачами і їхнім сином ОСОБА_5 в рамках закону, в присутності нотаріуса ОСОБА_14, яка перевірила дієздатність всіх учасників угоди, надала їм текст договору для ознайомлення та посвідчила його. На думку представника відповідачки ОСОБА_3, позивачі в момент укладення договору усе розуміли і бажали настання наслідків договору. Крім того, представник відповідачки просив також відмовити в задоволені позову у звязку з пропуском позивачами строку позовної давності, встановленого ЦК України для подачі подібних позовів до суду, вважаючи, що ніяких підстав поважності пропуску строку і підстав для поновлення цього строку, немає. Також, представник ОСОБА_3 в судовому засіданні посилався на те, що син позивачів ОСОБА_5, 26 грудня 2006 року продав вказану квартиру своїй дружині, а його довірительки ОСОБА_3, про що був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріально. В подальшому, ОСОБА_3, як власник спірної квартири, передала її в іпотеку Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», уклавши кредитний договір та договір іпотеки. І у разі задоволення позовних вимог, можуть настати негативні наслідки, як для ОСОБА_3, так і для ПАТ «Дельта Банк».

В судові засідання 26 травня та 12 червня 2015 року представник відповідачки ОСОБА_3 і сама відповідач ОСОБА_3 не прибули. Про день, час та місце розгляду повідомлялися замовною поштою під підпис. Про що свідчать поштові повідомлення, приєднані до справи. Причини неявки представника відповідача ОСОБА_3, на які він посилався у своїх листах, поданих до суду факсом, судом були визнанні не поважними.

Відповідач приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14 на неодноразові виклики, в судові засідання не прибула. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася в порядку, встановленому законом замовною поштою, особисто, про що свідчать поштові повідомлення, приєднані до справи. Причини неявки суду не повідомила.

Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк», в судовому засіданні зазначила, що підстав для задоволення позовних вимог не вбачає, оскільки на її думку спірний договір купівлі-продажу квартири, який був укладений між позивачами та їхнім сином ОСОБА_5 був посвідчений нотаріусом у відповідності до Закону. При укладені договору позивачі, як глухонімі, повинні були привести з собою перекладача і користуватися його послугами, а не обвинувачувати у цьому нотаріуса. Крім того, спірна квартира на сьогоднішній день, знаходиться в іпотеці їхнього Банку і у разі зміни власника квартири, відповідно до закону, Банк має право вимоги за кредитним договором до нового власника. Також, на думку представника третьої особи, позивачі пропустили строк позовної давності і будь-яких підстав для його поновлення не має.

Вислухав сторони, тертю особу, вивчив матеріали справи, вислухав свідків, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні та досліджених доказів позов підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 45,0 кв./м., на праві власності в рівних частинах належала подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 липня 2006 року Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, зареєстрованого і записаного у реєстровій книзі за №12-31013, а також зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» за №15429219, що підтверджується зазначеним вище свідоцтвом та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (л.с. №№9,10).

Вказану квартиру, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1, отримали в 1969 році на пільгових підставах, як сімя загиблих у Великій Вітчизняній Війні, від Одеського виробничого обєднання Українського товариства глухонімих (надалі УТОГ), де вони працювали багато років. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється глухонімим, інвалідом з дитинства по слуху та закінчив 4 класи по спеціальній програмі для глухих. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, являється глухонімою, інвалідом з дитинства по слуху і в спеціальній школі для глухонімих не навчалася, тому є неграмотною. ОСОБА_2 і ОСОБА_1 стоять на обліку в Одеській міській територіальній організації Українського товариства глухонімих.

Вищевикладене підтверджується Актом від 21 січня 2015 року, складеного громадянами ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12; листом №01-03/12 від 26 січня 2015 року, голови Одеської обласної організації УТОГ ОСОБА_8 (л.с. №№6-8); посвідченням НОМЕР_1 від 17 травня 2013 року на імя ОСОБА_2, пенсійними посвідченнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2; довідкою серії 57 Ц №534388, виданої ОСОБА_2 04 березня 2011 року, довідкою серії 57Ц №447238, виданої ОСОБА_1, управлінням соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси, довідками № 01-03/837 та №01-03/38 від 17 березня 2015 року, виданих Одеською обласною організацією глухонімих (УТОГ) та показаннями в судовому засіданні свідків ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_12 та ОСОБА_8. (л.с. №№25, 30, 49, 50, 51,52, 55, 56, 81, 82, 93).

05 серпня 2006 року, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14, яка достовірно знала і не могла не знати про наявність у ОСОБА_2 і ОСОБА_1 фізичних вадів (глухонімі), не пересвідчившись, що вони є грамотними, що зміст правочину відповідає волі останнім, в порушення пункту 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністра юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за номером №283/8882, склала та посвідчила договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, відповідно до якого, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 продали ОСОБА_5 за 16 500 гривень, вказану квартиру (л.с. №12).

Згідно абзацу четвертого пункту 16, вказаної вище Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка діяла на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, - якщо глуха, німа або глухоніма фізична особа, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії, письменна, вона сама прочитує документ і підписує його. Якщо така особа неписьменна, то при

вчиненні нотаріальної дії обов'язково повинна бути присутня письменна особа, яка може порозумітися з глухою, німою або глухонімою особою і посвідчити своїм підписом, що зміст правочину, заяви чи іншого документа відповідає волі учасника нотаріальної дії.

Відповідно до норм ч.1,ч.3 ст. 203 ЦК України - 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, від 05 серпня 2006 року, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є недійсним, оскільки був укладений та посвідчений в порушення вказаної вище Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та без встановлення дійсної волі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на укладення правочину.

Після укладення, вказаного вище недійсного договору купівлі-продажу, який не міг створювати правові наслідки, син позивачів, ОСОБА_5, 26 грудня 2006 року, продав спірну квартиру своїй дружині ОСОБА_3, за договором купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14

Оскільки відповідач ОСОБА_3 не була стороною недійсного правочину від 05 серпня 2006 року, то майно у вигляді квартири АДРЕСА_1, яким вона володіє незаконно, може бути витребуване у неї на підставі ст. 388 ч.1 ЦК України, що також зазначено в пункті 10 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Цим же пунктом Постанови Пленуму передбачено, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення держаної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації, що також передбачено ст. ст. 19, 27 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як люди похилого віку, інваліди з дитинства, які страждають фізичними вадами (глухонімі), з поважних причин пропустили строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, з підстав встановлених в судовому засіданні, що викладені вище. Тому пропущений ними строк позовної давності підлягає поновленню.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_3 та представника третьої особи ПАТ «Дельта Банк», якими вони заперечували проти позовних вимог, оскільки вони суперечать фактам встановлених судом, дослідженим в судовому засіданні доказам та Законодавству України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 222 ЦПК України, ст. 4, ст. 203 ч.1, ч.3; ст. 215 ч.1; 267 ч.5; ст. 388 ч.1, п.3 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 строк позовної давності на звернення до суду з позовом до ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірини Миколаївни, за участю третьої особи Акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 05 серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Іриною Миколаївною.

Витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, шляхом скасування державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 та державної реєстрації прав власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 і ОСОБА_1.

Копію рішення направити відповідачам ОСОБА_3 та Гребенюк І.М.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів через Суворовський районний суд м. Одеси.

Суддя: