у х в а л а

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Аграрний комерційний банк», про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу цінних паперів, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_4 умов договору купівлі-продажу цінних паперів від 20 січня 2010 року № Б10/01-16, згідно з умовами якого він зобов'язався передати відповідачу облігації загальною вартістю 95 004 грн, що дають право на придбання у власність машиномісця АДРЕСА_1, а останній зобов'язався сплатити йому вказану суму, з урахуванням уточнень просив визнати акт виконання вказаного договору від 22 січня 2010 року в частині пунктів 2, 3 недійсним та стягнути з відповідача на свою користь 95 004 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 95 004 грн за договором купівлі-продажу цінних паперів від 20 січня 2010 року № Б10/01-16.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем обставин про порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу цінних паперів від 20 січня 2010 року № Б10/01-16 в частині оплати їх вартості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що підписаний сторонами та не оспорений позивачем акт приймання-передачі грошових коштів за договором купівлі-продажу цінних паперів від 20 січня 2010 року № Б10/01-16 є належним доказом на підтвердження виконання відповідачем зобов'язань за цим договором.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 20 січня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, від імені якого діяло ВАТ «Аграрний комерційний банк», укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № Б10/01-16, за умовами якого відповідач купує, а позивач продає цінні папери, що є підставою для отримання у власність машиномісця АДРЕСА_1

Договором визначено умови, порядок і строк здійснення переходу права власності на цінні папери: продавець зобов'язаний надати зберігачеві цінних паперів розпорядження на списання цінних паперів на користь покупця у строк до 25 січня 2010 року (п. 3.1); покупець зобов'язаний сплатити на поточний рахунок продавця загальну суму договору, визначену в п. 1.3 договору до 25 січня 2010 року (п. 2.1); право власності на цінні папери виникає у покупця з моменту зарахування цінних паперів на його рахунок у цінних паперах (п. 3.5).

21 січня 2010 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 цінні папери у вигляді іменних акцій, тим самим виконав передбачені договором купівлі-продажу цінних паперів зобов'язання, що підтверджується розпорядженням на виконання облікової операції.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на невиконання відповідачем умов вказаного договору купівлі-продажу цінних паперів, зокрема несплати визначеної п. 1.3 договору вартості цінних паперів у порядку та строки, передбачені цим договором.

У свою чергу, заперечуючи проти позову, відповідач посилався на акт виконання умов вказаного договору від 22 січня 2010 року, згідно з умовами якого він передав позивачу грошові кошти готівкою у розмірі 95 004 грн, тому зобов'язання за договором купівлі-продажу цінних паперів від 20 січня 2010 року № Б10/01-16 є виконаними у повному обсязі (а. с. 33, т. 1).

У той же час, вважаючи, що вказаний акт є належним доказом виконання відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу та підтверджує факт передачі та отримання зазначеної у п. 1.3 договору суми грошових коштів, на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд не звернув уваги на те, що п. п. 2.1, 3.1, 3.5 вказаного договору передбачено порядок розрахунку та здійснення переходу права власності на цінні папери шляхом перерахування цієї суми на поточний рахунок продавця до 25 січня 2010 року.

Пунктом 3.7 вказаного договору зазначено реквізити сторін для здійснення операції за цим договором.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд не з'ясував, коли і за яких обставин відбулася передача грошових коштів на виконання умов вказаного договору та якими доказами таке підтверджується.

Про необхідність з'ясування зазначених обставин було зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року, висновки і мотиви якої на порушення приписів ч. 4 ст. 338 ЦПК України при новому розгляді справи апеляційним судом не враховано.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на те, що умовами договору купівлі-продажу цінних паперів від 20 січня 2010 року № Б10/01-16 не було передбачено проведення розрахунку шляхом передачі продавцю визначеної у п. 1.3 договорі суми грошових коштів готівкою.

При цьому апеляційний суд не перевірив, чи може акт виконання умов вказаного договору, за відсутності будь-яких платіжних документів про зарахування на рахунок позивача обумовленої договором суми, свідчити про підтвердження факту передачі грошових коштів за цим договором.

З огляду на таке висновки апеляційного суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 є передчасними.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В.О. Савченко