Провадження № 2/235/1031/2015 р.
Єдиний унікальний номер 235/1290/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Токарєва А.Г.

при секретарі Ященко А.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Попова С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Красноармійську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

10.03.2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 26.12.2011 року по 29.10.2014 року. 29 жовтня 2014 року її було звільнено з підстави, передбаченої ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням (догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом), про що було видано наказ № 4668/к від 29.10.2014 року та зроблений запис у трудову книжку № 23. В день звільнення 29.10.2014 року останній день соціальної відпустки, однак при звільненні відповідач не провів з нею розрахунку. Остаточно відповідач розрахувався з нею 30.12.2014 року. Вважає, що відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку з 29.10.2014 року по 30.12.2014 рік про що приводить відповідний розрахунок. Також неправомірні дії відповідача, щодо затримки у виплаті їй заробітної плати, які виразилися в порушенні її конституційних прав, призвели до матеріальних труднощів, втрати нормальних життєвих зв'язків, довелося прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та завдали моральної шкоди, яка полягає у моральних переживаннях. В зв'язку з цим просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 29.10.2014 року по 30.12.2014 рік у розмірі 32208,75 грн. та моральну шкоду в розмірі 8000 грн. У судовому засіданні позивачка надала уточнену позовну заяву, в якій відмовилася від позовних вимог, щодо стягнення з відповідача моральної шкоди (а.с. 54-55)

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 підтримала заявлені позовні вимоги просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Попов С.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, надав письмові заперечення до матеріалів справи.

Суд заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 26.12.2011 року по 29.10.2014 року. 29 жовтня 2014 року її було звільнено з підстави, передбаченої ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням (догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом), про що було видано наказ № 4668/к від 29.10.2014 року та зроблений запис у трудову книжку № 23 (а.с. 06-07, 52).

Остаточно відповідач розрахувався з позивачем 30.12.2014 року (а.с 43-45), оскільки у день звільнення 29.10.2014 року позивачка не працювала.

З 07.10.2014 року по 26.10.2014 року позивач ОСОБА_3 знаходилася відповідно до Наказу № 4319к від 07.10.2014 року у соціальній відпустці (а.с. 47-50). Дана відпустка була позивачу подовжена по 29.10.2014 року у зв'язку з її знаходженням на лікарняному листі з 30.09.2014 року по 09.10.2014 рік (а.с. 51, 53).

Згідно ст.. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Оскільки у день звільнення ОСОБА_3 не працювала із врахуванням вимог ст.. 116 КЗпП України, датою виникнення затримки розрахунку при звільненні має бути день, наступний за днем пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач ОСОБА_3 зверталася до відповідача з відповідною вимогою. Таким чином вимоги позивачки щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки відсутній сам факт затримки розрахунку при звільненні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 7, 14, 60, 88, 208-210, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди - відмовити.

Це рішення набирає законної сили, якщо його не буде оскаржено в строк, передбачений для оскарження останнього.

На рішення протягом десяти днів з його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області.

Суддя Токарєв А.Г.