Справа № 639/876/15-ц
№ 2/639/849/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Срокіної І.І.,

за участю секретаря Макушенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності ,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив витребувати у відповідача належну йому квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на спірну квартиру.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 24.07.2010 р. між ним та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким, він продав, а ОСОБА_3 купив належну позивачу на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

11.08.2014 р. Жовтневим районним судом м. Харкова ухвалено рішення по цивільній справі за його позовом до ОСОБА_3, третя особа: ПН ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Позовні вимоги задоволено, вищевказаний договір визнано удаваним та визнано за позивачем право власності на квартиру.

26.01.2015 р. рішенням суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції змінено: визнано удаваним вищевказаний договір купівлі-продажу, визнано, що між ним та ОСОБА_3 вчинено правочин застави квартири АДРЕСА_2 з метою забезпечення виконання продавцем квартири свого існуючого зобовязання за договором позики, визнано за позивачем право власності на вказану квартиру.

Зазначає, що укладений між ним та ОСОБА_3 договір іпотеки від 24.07.2010 р. не містить застережень про надання ОСОБА_3 права на відчуження належної йому квартири АДРЕСА_3.

ОСОБА_3, скориставшись тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірну квартиру зареєстровано за ним, 30.09.2014 р. протизаконно здійснив відчуження спірної квартири на користь відповідача ОСОБА_5

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надав пояснення, аналогічні вищевикладеним та зазначив, що позивач весь цей час мешкає в своїй квартирі та жодні покупці, в тому числі і відповідач, не оглядали належну йому квартиру.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що відповідач є добросовісним набувачем спірної квартири, так як вона не знала і не могла знати про відсутність у ОСОБА_3 права на відчуження квартири. Під час укладання договору купівлі-продажу спірна квартира під арештами та заборонами не перебувала. Також зазначив, що у позивача фактично була воля на відчуження спірної квартири, так як укладаючи договір іпотеки своєї квартири він розумів, що на таку квартиру може бути звернено стягнення в разі невиконання ним свого обовязку за договором позики.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 серпня 2014 року, ухваленому у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, вказаний договір купівлі-продажу квартири від 24 липня 2010 року, за яким ОСОБА_3 купив спірну квартиру у ОСОБА_1, визнаний удаваним, та визнано за ОСОБА_1 право власності на дану квартиру.

Рішенням суду апеляційної інстанції від 26 січня 2015 року вказане рішення змінено, та визнано удаваним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 24 липня 2010 року, визнано, що між цими сторонами вчинено правочин застави спірної квартири з метою забезпечення виконання продавцем квартири свого існуючого зобовязання перед покупцем за договором позики, визнано за ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру (а.с. 8-12).

30 вересня 2014 року між ОСОБА_3 (продавець за договором) та ОСОБА_2 (покупець за договором) укладено договір купівлі-продажу квартири № 119 по вул. Кибальчича (Кібальчича), 21 в м. Харкові. Оскільки відчужувана квартира належала продавцю на підставі договору купівлі-продажу від 24 липня 2010 року. Крім того продавець свідчив, що відчужувана квартира в спорі не перебуває, прав щодо неї у третіх осіб немає (а.с. 6-7).

Згідно ч.2 ст. 235 Цивільного кодексу України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Приймаючи до уваги, що судом апеляційної інстанції вирішено, що сторони насправді уклали правочин застави нерухомого майна (іпотеки), відносини сторін за таким договором регулюються правилами щодо договорів іпотеки.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно ст. 9 Закону України «Про іпотеку» право володіння та користування предметом іпотеки залишається у іпотекодавця, право розпорядження обмежено згодою іпотекодержателя.

Передача майна в іпотеку не передбачає переходу права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель не набуває права власності на предмет іпотеки, та не набуває права розпорядження предметом іпотеки.

Тобто на момент укладання договору іпотеки іпотекодавець не має волі на відчуження предмету іпотеки, його воля направлена на підтвердження його платоспроможності, на забезпечення повернення ним грошових коштів за договором позики.

Як вже зазначалось вище саме відсутність волі позивача на відчуження належної йому квартири № 119 по вул. Кибальчича (Кібальчича) в м. Харкові, стало підставою для визнання судами двох інстанцій договору купівлі-продажу такої квартири удаваним.

Викладене спростовує твердження представника відповідачки про те, що укладаючи договір іпотеки, позивач мав волю на відчуження належної йому квартири.

Виключно в результаті невиконання зобовязання іпотекодавцем іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»), в тому числі шляхом продажу предмету іпотеки третім особам, але тільки в тому випадку, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. При цьому іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір.

Укладений між позивачем та відповідачем договір іпотеки від 24 липня 2010 року не містить застережень про надання ОСОБА_3 права на відчуження належної позивачу квартири № 119 по вул. Кибальчича (Кібальчича), 21 в м. Харкові.

Крім того будь-які докази звернення ОСОБА_6 до позивача з повідомленням про намір здійснити відчуження спірної квартири за 30 днів до дня укладання договору купівлі-продажу із ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що він знайомий з позивачем, якому позичав грошові кошти. З відповідачем не знайомий, проте знайомий з її чоловіком, право на відчуження спірної квартири йому надав сам позивач в телефонній розмові, у звязку з тим, що не мав можливості погасити існуючий борг; на момент відчуження квартира під арештом не перебувала. Також пояснив суду, що в нього є ключі від спірної квартири і він особисто показував цю квартиру відповідачу, йому не відомо чому до цього позивач майже рік у судових засіданнях в Жовтневому районному суді міста Харкова, у яких був присутній і ОСОБА_3, заявляв, що він не має наміру відчужувати належну йому квартиру, і тому просив визнати укладений між ними договір купівлі-продажу квартири недійсним, а потім в телефонній розмові сказав ОСОБА_3, щоб він продав належну йому квартиру. Крім того, під час коли він показував спірну квартиру відповідачу, в квартирі знаходилися особисті речі позивача, був безлад та пусті пляшки, позивача, можливо, не було вдома або він був в іншій кімнаті.

Суд критично відноситься до пояснень свідка ОСОБА_6, оскільки він посилається виключно на телефонну розмову із позивачем, в якій останній начебто надав йому право на відчуження належної йому квартири.

Також суд критично оцінює його пояснення в частині наявності у нього ключів від спірної квартири і можливість знаходження в ній позивача при огляді житла стороною відповідача, оскільки вони суперечать обставинам, викладеним у рішенні суду апеляційної інстанції із якого вбачається, що квартира однокімнатна і ключі свідку не передавалися.

Позивач дотепер проживає в спірній квартирі. Цей факт не заперечувався відповідачем, та не спростовується наявними в справі доказами.

Згідно ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належать власнику товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Стаття 388 ЦК України в свою чергу встановлює право власника витребувати майно від набувача, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач) та за умови що майно вибуло з володіння власника не з його волі.

Викладені фактичні обставини свідчать про відсутність у позивача волі на вибуття з його володіння квартири № 119 по вул. Кибальчича (Кібальчича), 21 в м. Харкові, та про відсутність у ОСОБА_3 права на відчуження вказаної квартири.

У звязку з викладеним, позовні вимоги ОСОБА_1 про витребування належної йому квартири № 119 по вул. Кибальчича (Кібальчича), 21 в м. Харкові з незаконного володіння ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою.

Приймаючи до уваги, що відповідачка не визнає права власності позивача на спірну квартиру, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на квартиру № 119 по вул. Кибальчича (Кібальчича), 21 в м. Харкові також підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.. ст.. 330, 338, 658 ЦК України, ст. ст. 1, 9 ЗУ «Про іпотеку»,суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_2 належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_5 ( Кібільчича) у м. Харкові.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий, суддя І.І. Срокіна