Провадження № 2/520/6019/15
Київський районний суд м.Одеси в складі:
головуючого судді Бескровного Я.В.
при секретарі Цапенко О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 6975,28 доларів США, що еквівалентно 154276,27 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 28 371,56 доларів США, зі сплатою за користування ними відсотків, проте в порушення умов договору свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вказаний договір був забезпечений шляхом укладання з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договорів поруки у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.
У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву з проханням слухати справу без його участі, позов підтримав, не проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № od30ae00000401 від 02.07.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 28 371,56 доларів США, зі сплатою відсотків за користування ним. У звязку з неналежним виконанням умов зазначеного кредитного договору заборгованість за ним у період з 15.01.2013р. по 8.09.2015р. склала 6975,28 доларів США, що курсом НБУ складає 154276,27 грн. Вказана сума є пенею.
Зобовязання позичальника, що випливали зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання 2.07.2007р. з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договорів поруки.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.ст.549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки.
Таким чином, вимоги ПАТ КБ Приватбанк про стягнення з відповідача ОСОБА_1 суми заборгованості у вигляді пені у розмірі 154276,27 грн. підлягають задоволенню.
Що стосується вимог щодо стягнення пені з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 то в цій частині суд вважає у їх задоволенні відмовити з наступних підстав.
Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
З договору поруки вбачається, що в ньому встановлено строк, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п.11 Договору) про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 ЦК України та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.
Верховний Суд України висловив правову позицію у справі № 6- 53 цс 14, яка розглядялася у порядку ст.355 ЦПК України, у якій зазначив, що, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.
При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
За таких обставин, у позивача виникло право предявити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту починаючи з моменту виникнення заборгованості ОСОБА_1 перед банком 08.01.2009 року, протягом наступних шести місяців. Таку вимогу до поручителів позивач предявив лише 28.10.2015 року, тобто після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку.
Крім того, згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.Проте, правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, урегульовані ст.554 ЦК України. Зі змісту цієї норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного й того самого зобовязання одночасно з боку декількох осіб. Однак, така порука виникає на підставі спільного надання, у формі укладання одного договору (ч.3 ст.554 ЦК України). У такому разі поручителі відповідають перед кредитором солідарно.
Законом не заборонено укладання й кількох договорів поруки на виконання того самого зобовязання, але в цьому випадку ч.3 ст.554 ЦК України застосована бути не може. Поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності, оскільки не можна говорити про їхню спільну поруку. За таких обставин кредитор має право предявити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобовязання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.
Відповідно до ст.88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача.
На підставі ст.ст.525-527ЦК України, керуючись ст.ст. 10,11,60,212-215 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення 10-денного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя Бескровний Я. В.