У Х В А Л А

2 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Романюка Я.М.,
Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики.

Зазначала, що 16 березня 2006 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за умовами якого вона передала відповідачу кошти у позику у розмірі 1 млн. 200 тис. доларів США для інвестування в товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна інвестиційна компанія «Югстрой». На підтвердження отримання коштів відповідач надав розписку, в якій зобов'язався повернути кошти до 26 березня 2009 року. Оскільки відповідач борг не повернув, просила стягнути з відповідача на її користь вказану суму коштів.

29 березня 2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали мирову угоду, яка була затверджена ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2012 року, а провадження у справі за позовом ОСОБА_5 закрито.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 6 червня 2012 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 5 листопада 2014 року, позов ОСОБА_5 задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 9 585 960 грн боргу за договором позики; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2015 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвалених у справі рішень судів та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбаченої пунктами першим та четвертим частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 545, 1046, 1047 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на постанову Верховного Суду України від 2 липня 2014 року та на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2012 року, від 18 квітня 2012 року, від 6 лютого 2013 року, 16 липня 2014 року, 22 жовтня 2014 року та від 19 листопада 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_5 суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що відповідач згідно письмової боргової розписки, яка відповідає вимогам статті 1047 ЦК України, зобов'язався до 26 березня 2009 року повернути отримані ним в борг гроші, але свої зобов'язання не виконав, від проведення призначеної у справі судової психологічно-психіатричної експертизи відповідач неодноразово ухилявся, зустрічних позовних вимог про недійсність (удаваність) договору позики не заявляв.

Надана заявником як приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права постанова Верховного Суду України не може бути підставою для задоволення заяви оскільки вона стосується зовсім інших фактичних обставин.

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2012 року, від 18 квітня 2012 року, від 6 лютого 2013 року, 16 липня 2014 року та від 19 листопада 2014 року не можуть бути зразками неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направив справу на новий розгляд з підстав, передбачених частиною другою статті 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року також не свідчить про неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права, оскільки судами вказані норми застосовані однаково.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді:Н.П. Лященко
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема