У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 4 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 28 липня 2008 року згідно з кредитним договором ОСОБА_3 надано кредит у розмірі 3 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 24 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував і станом на 19 березня 2014 року допустив заборгованість в розмірі 23 467 грн 96 коп., яку банк просив стягнути на його користь з ОСОБА_3

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 4 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Акцент-Банк» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів фактичного надання банківської послуги та отримання відповідачем грошових коштів.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що судом першої інстанції вірно встановлено, що доказів фактичного отримання відповідачем грошових коштів позивачем не надано, не надано відповідні докази і на вимогу апеляційного суду.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Акцент-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому кредит розмірі 3 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 24 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»: меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України; платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою

оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Разом з тим при знятті грошових коштів з карткового рахунку операція відбувається за ініціативою клієнта банку - держателя платіжної картки.

Відповідно до п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України.

У п. 18.1 ст. 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що електронний документ на переказ має однакову юридичну

силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов'язковим реквізитом електронного документа на переказ.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Так, ПАТ «Акцент-Банк» на підтвердження руху коштів по картковому рахунку відповідача надав відповідну виписку по рахунку.

Проте апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору, не дослідив розрахунок заборгованості за кредитним договором та дійшов передчасного висновку про залишення в силі рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 4 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик