Справа № 2-61/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2010 року Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Дмитраш 1.1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові справу за юзовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недостовірною розповсюдженої інформації, юзповсюдження інформації про стан здоровя позивачки та стягнення моральної икоди і судових витрат ,-

УСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись jo суду 24.10.2007р. з позовною заявою до ОСОБА_3 про юбовязання спростувати відомості, що не відповідають дійсності і порочать честь гідність (ділову репутацію) шляхом їх спростування в судовому засіданні та не шнити перешкоди в здійсненні підприємницькою діяльністі, стягнення моральної икоди .

Позивачі, неодноразово, в ході судового розгляду доповнювали та уточнювали юзовні вимоги, а саме 11.02.2008 р., 31.03.2008р., 23.04.2008 р.,27.06.2008 р., 34.09.2008 р., 24.04.2009 р., 13.07.2009р.,15.09.2009 р. Відповідно до останнього ггочнення (а.с.306-309) позивачі просили суд постановити рішення , яким визнати недостовірною інформацію розповсюджену ОСОБА_3 в скаргах, скерованих нею :

до Брюховицької селищної ради 03 червня 2008 р., де зазначено, що „ діяльність магазину (відсутність дозволу на початок будівельних робіт і акту введення в експлуатацію магазину) є незаконна;

до начальника Львівської податкової міліції 17 жовтня 2006 року, де зазначено,що „з дією скаргою я вимушена до ОСОБА_4 звернутися, оскільки мене вражає зухвала поведінка його власників, як згідно дотримання законності у їхній підприємницькій діяльності, так особисто до мене і моєї родини. Згідно договору купівлі-продажу земельна ділянка п-м Завіним відведена під будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Оскільки при побудові магазину порушено цільове призначення ділянки, то селищна рада не укаконила будівлю. Окрім того, я зверталася в Львівську міську раду про законність функціонування вищеназваного обекта торгівлі. Дозвіл ними не видавався;

-до головного лікаря санітарно-епідеміологічної станції Шевченківського району м.Львова 06 лютого 2007 року, де зазначено, що „ прошу перевірити законність роботи магазину, який реалізує неякісну продукцію. Згідно прикладених документів, його приміщення не є /законене і працює без дозволу на розміщення магазину;

-до прокурора Шевченківського району м.Львов 29 березня 2007р. про те, що .громадянами ОСОБА_2, що проживають за адресою : смт.Брюховичі.вул.Смолиста,20 у самовільно збудованому магазині з 2001 р. проводиться торгівля продуктами харчування. Зі слів керівників Брюховицької селищної ради власники цієї будівлі не мають дозволу ні на цей самовільно збудований обект, ні на територію, яка належить селищній раді, але на протязі 6-й років експлуатується мешканцями вул.Смолиста,20 під магазин. ОСОБА_4 зясувати, чому без дозволу на торгівлю, здійснюється підприємницька діяльність цими громадянами, порушуючи діюче законодавство України, та чому не сплачується у селищну раду оренда землі, яка на протязі багатьох років гр.ОСОБА_2 використовується у власних цілях та для власного збагачення;

-до начальника обласного управління архітектури ЗО березня 2007 року, де зазначено, що „ з 2001р.-2001р. за адресою смт.Брюховичі,20 функціонує самовільно збудована будівля, яка по сьогоднішній день виконує функцію продовольчого магазину. Цей магазин не обладнаний складами, пусті пластмасові пляшки, картонні коробки складуються в декількох метрах від нашої ділянки, що є вогненебезпечно. ОСОБА_5 зясувати на якій основі багато років без дозволу на оренду селищної землі, вона експлуатується під приватний магазин, на який не видавалось жодних дозволів, тобто працює у не правовому полі, за розповсюдження медичних документів про стан здоровя ОСОБА_2 (виписки зі стаціонарного лікування у психоневрологічному диспансері) 24 червня 2008 року в.о. начальника Шевченківського РВ ЯМУ ГУМВСУ у Львівській області п.Ваху Ф.В.(а.с.200-203), 25 червня 2008 року прокурору Львівської області Баганцю О.В., 25 червня 2008 року голові комісії з питань законності Львівської обласної ради ОСОБА_6, 25 червня 2008року депутату Львівської міської ради ОСОБА_7., 03 червня 2008р. наряду міліції в складі ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10,а також сторожу на будові ОСОБА_11 без її згоди, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заподіяну моральну шкоду в сумі 10 000 грн. за захист честі та гідності. Стягнути з відповідачки на користь позивачів судові витрати по справі в сумі 500 грн.-судового збору та ІТЗ в сумі 15 грн.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивачі зазначили, що звернення ОСОБА_3 до зазначених вище контролюючих та правовстановлюючих установ з заявами про те, що вони займаються підприємницькою діяльністю яка не відповідає закону, а їх магазин не має правовстановлюючих документів, тобто працює незаконно, викладена неправдиво і містить відомості, які не відповідають дійсності, а відтак порочать їх честь, гідність та ділову репутацію. Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання, та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, отже позивачі мають право на спростування недостовірної інформації поширеної ОСОБА_3 Розповсюдження медичних документів відповідачкою без згоди позивачки є прямим втручанням в приватне життя ОСОБА_2 Негативна інформація, розповсюджена ОСОБА_3, в контролюючі та правоохоронні державні органи порушила звичний ритм життя позивачів, вплинула на стан здоровя позивачів, стреси, нервозність, моральне пригнічення привело до душевних страждань, а тому ОСОБА_2 просить стягнути моральну шкоду в сумі 10 000 грн. та стягнути судові витрати у справі в користь позивачів з відповідачки.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 підтримала свої позовні вимоги, надавши аналогічні пояснення, зазначені в позовній заяві та уточненнях до неї. ОСОБА_5 позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, надавши аналогічні пояснення, зазначені в позовній заяві та уточненнях до неї. ОСОБА_5 позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідачка ОСОБА_3 в судові засідання не зявлялась, до справи долучено її заяву про розгляд справи у її відсутності, позов не визнає(а.с.77), в подальшому заключила угоду на представництво своїх інтересів в суді з ОСОБА_12 та на адресу суду скерувала письмові заперечення, в яких просить у задоволенні позові відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_3-ОСОБА_12 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 заперечив, просить у задоволенні позову відмовити за їх безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши та дослідивши фактичні обставини справи, обєктивні докази у справі , суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі - родина ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. За адресою вул.Смолиста,22 будується будинок родиною ОСОБА_13 - ОСОБА_3 З приводу зазначеного вище будівництва між сусідами, а саме сторонами по справі, виникають постійні конфлікти та суперечки, які стали предметом розгляду справ у суді.

Стаття 297 ЦК України передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності та честі.

У відповідності до вимог ст. 277 ЦК України фізична особа особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

З пункту 15 постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи вбачається , що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

В судовому засіданні встановлено , що відповідач ОСОБА_3 у заявах, адресованих : до Брюховицької селищної ради 03 червня 2008 р. зазначала, що „ діяльність магазину (відсутність дозволу на початок будівельних робіт і акту введення в (експлуатацію магазину) є незаконна; до начальника Львівської податкової міліції 17 жовтня 2006 року зазначала , що „з цією скаргою я вимушена до ОСОБА_5 звернутися, оскільки мене вражає зухвала поведінка його власників, як згідно дотримання законності у їхній підприємницькій діяльності, так і особисто до мене і моєї родини. Згідно договору купівлі-продажу земельна ділянка п-м ОСОБА_1 відведена під будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Оскільки при побудові магазину порушено цільове призначення ділянки, то селищна рада не узаконила будівлю. Окрім того я зверталася у Львівську міську раду про законність функціонування вищеназваного обєкта торгівлі. Дозвіл ними не видавався; до головного лікаря санітарно-епідеміологічної станції Шевченківського району м. Львова 06 лютого 2007 року зазначала , що „ прошу перевірити законність роботи магазину, який реалізує неякісну продукцію. Згідно прикладених документів, його приміщення не є узаконене і працює без дозволу на розміщення магазину; до прокурора Шевченківського району м.Львов 29 березня 2007 р. зазначала про те, що „громадянами ОСОБА_2, що проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 у самовільно збудованому магазині з 2001 р. проводиться торгівля продуктами харчування. Зі слів керівників Брюховицької селищної ради власники цієї будівлі не мають дозволу ні на цей самовільно збудований обЄкт, ні на територію, яка належить селищній раді, але на протязі 6-й років експлуатується мешканцями вул.Смолиста,20 під магазин. ОСОБА_4 зясувати, чому без дозволу на торгівлю здійснюється підприємницька діяльність цими громадянами, порушуючи діюче законодавство України, та чому не сплачується у селищну раду оренда землі, яка на протязі багатьох років, гр.ОСОБА_2 використовується у власних цілях та для власного збагачення; до начальника обласного управління архітектури ЗО березня 2007 року вказувала, що „ з 2001р.-2001р. за адресою смт.Брюховичі,20 функціонує самовільно збудована будівля, яка по сьогоднішній день виконує функцію продовольчого магазину. Цей магазин не обладнаний складами, пусті пластмасові пляшки, картонні коробки складуються в декількох метрах від нашої ділянки, що є вогненебезпечно. ОСОБА_5 зясувати на якій основі багато років без дозволу на оренду селищної землі, вона експлуатується під приватний магазин, на який не видавалось жодних дозволів, тобто працює у не правовому полі.

Дані обставину в судовому засіданні не заперечили сторони, зокрема представник відповідача та пояснив, що дійсно такі звернення зі сторони відповідачки у зазначені вище правоохоронні та державні органи мали місце. Однак, представник відповідача зазначив, що громадяни, згідно Конституції України та Закону України „Про звернення громадян, Закону України „ Про інформацію мають право звертатись з заявами до органів державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органів, що стосується особистих прав і законних інтересів та скаргами про їх порушення. Всі гроомадяни України мають право на інформацію. Вважає, що зазначені вище звернення ОСОБА_14 у відповідні органи є правом відповідачки , та ніяк не можна розцінювати дані звернення як такі, що порочать часть та гідністю позивачів.

Судом приймаються до уваги твердження представника відповідача, оскільки статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно вимог ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

З оглянутих в судовому засіданні та зазначених вище заяв ОСОБА_3, вбачається що відповідачка зверталась до Брюховицької селищної ради 3.06.2008 р., начальника Львівської податкової міліції 17.10.2006 р., головного лікаря санітарно-епедеміологічної станції Шевченківського району м.Львова 06.02.2007 р..прокурора Шевченківського району м.Львова 29.03.2007р..начальника обласного управління архітектури 30.03.2007р. з вимогами перевірити законність здійснення позивачами підприємницької діяльності.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про звернення громадян громадяни України мають право звертатись до органів державної влади, місцевого самоврядування , установ, посадових осіб відповідно до їх функціональних обовязків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Отже, суд вважає, що відповідачка зверталась із вищезазначеними заявами у відповідні органи, оскільки вважала, що діями позивачів зачіпаються її законні інтереси, оскільки неподалік від будинку № 20 по вул.Смолиста в смт.Брюховичі, де розташований магазин відповідачів, будується її будинок та вважала за доцільне, щоб відповідні органи перевірили законність розташування та діяльності даного закладу.

Як вбачається з оглянутих судом письмових доказів, на кожну заяву - звернення відповідачка отримала відповіді від даних посадових осіб відповідно до Закону України „Про звернення громадян.

Відповідно до зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 пункту 16 вбачається, що суди повинні мати на увазі,що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою,в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Відтак,твердження позивачів про те, що відповідачка , у зазначених вище заявах , поширила недостовірну інфоормацію про приватне життя та підприємницьку діяльність позивачів, чим принизила їх честь, гідність та ділову репутацію не заслуговує на увагу та не підлягає до задоволення на підставі наведеного вище.

Крім того , відповідачкою розповсюджено медичні документи про стан здоровя ОСОБА_2 (виписки зі стаціонарного лікування у психоневрологічному диспансері) без згоди позивачки , зокрема 24 червня 2008 року в.о. начальника Шевченківського РВ ЯМУ ГУМВСУ у Львівській області п.Ваху Ф.В.(а.с.200-203), 25 червня 2008 року прокурору Львівської області Баганцю О.В., 25 червня 2008 року голові комісії з питань законності Львівської обласної ради ОСОБА_6, 25 червня 2008 року депутату Львівської міської ради ОСОБА_7..

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформаціє про себе і членів своєї сімї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Суд вважає, що відповідачкою розповсюджено медичні документи про стан здоровя ОСОБА_2 , без згоди останньої, зокрема 24 червня 2008 року в.о. начальника Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області п.Ваху Ф.В.(а.с.200-203), 25 червня 2008 року прокурору Львівської області Баганцю О.В., 25 червня 2008 року голові комісії з питань законності Львівської обласної ради ОСОБА_6, 25 червня 2008 року депутату Львівської міської ради ОСОБА_7( дивись наглядове провадження прокуратури Львівської області № 05-306-07 на прізвище ОСОБА_3).

Про дані обставини зазначила в судовому засіданні позивачка ОСОБА_2, вказавши, що дозволу відповідачці вона не давала на розповсюдження медичних документів, що стосуються її здоровя.

Твердження представника відповідача ОСОБА_12 про те, що медичні довідки про стан здоровя ОСОБА_2 відповідачка отримала з матеріалів цивільної справи, які були долучені самою ОСОБА_2, не заслуговують до уваги та не приймаються судом, оскільки ОСОБА_2 долучила медичні довідки до справи, яка перебувала в провадженні Шевченківського районного суду м.Львова та не вважала за доцільне про свій стан здоровя ставити до відома в.о. начальника Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області п.Ваха Ф.В., прокурора Львівської області Баганця О.В., голову комісії з питань законності Львівської обласної ради ОСОБА_6, депутата Львівської міської ради ОСОБА_7.

Відтак, дана позовна вимога позивачки підлягає до задоволення.

Стосовно розповсюдження медичних документів про стан здоровя ОСОБА_2 03 червня 2008 р. наряду міліції в складі ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10,а також сторожу на будові ОСОБА_11 судом до уваги такі твердження позивачки ОСОБА_2 не приймаються, оскільки вони спростовуються допитаними в судовому засіданні свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а інших переконливих доказів позивачкою суду не представлено.

Згідно ст.280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди судом враховано розяснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 р. №5).

Суд вважає, що розповсюдженою ОСОБА_3 інформацією щодо стану здоровя ОСОБА_2 ,без іі згоди, позивачці заподіяно моральну шкоду. При прийнятті рішення про визначенні розміру морольної шкоди суд виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності.

За розповсюдження ОСОБА_3 інформації про стан здоровя ОСОБА_2 слід стягнути з відповідачки в користь ОСОБА_2 за заподіяну моральну шкоду кошти в сумі 1 000 грн.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 51 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недостовірною інформацію розповсюджену ОСОБА_3 в скаргах, скерованих нею до Брюховицької селищної ради 03 червня 2008р. , начальника Львівської податкової міліції 17 жовтня 2006 р. , головного лікаря санітарно-епідеміологічної станції Шевченківського району м.Львова 06 лютого 2007 р., прокурора Шевченківського району м. Львов 29 березня 2007 р., начальника обласного управління архітектури З0 березня 2007 р. - відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60,88,169, 209, 212, 214- 215, 218 ЦПК України , ст.32,34,40 Конституції України, ст. ст. 277, 280, 297 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 р. № 5), Законом України „Про звернення громадян „02.10.1996р. зі змінами , Законом України „Про інформацію, 02.10.1992 р. зі змінами, суд ,

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недостовірною розповсюдженої інформації, розповсюдження інформації про стан здоровя позивачки та стягнення моральної шкоди і судових витрат задовольнити частково.

Визнати інформацію, розповсюдженою ОСОБА_3, 24.06.2008 року в.о. начальнику Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_15, 25.06.2008 року прокурору Львівської області Баганцю О.В., 25.06.2008 року голові комісії з питань законності Львівської обласної ради ОСОБА_6, 25.06.2008 року депутату Львівської міської ради ОСОБА_7, про стан здоровя ОСОБА_2, такою, що розповсюджена без згоди позивачки ОСОБА_2

За розповсюдження ОСОБА_3 інформації про стан здоровя ОСОБА_2 стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 за заподіяну моральну шкоду кошти в сумі 1 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 51 грн.

У решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя ОСОБА_16