РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа №668/6049/15-ц

Пров. №2/668/1745/15

19.11.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді - Рєпіна К.К.,

при секретарі - Бірюкову А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, з вимогою визнати за ним право власності на 1/3 частини квартири №20 по просп. Сенявіна, 148, корп. 1 у м. Херсоні в порядку приватизації, визнати за ним право власності на 1/6 частки вищезазначеної квартири в порядку спадкування за законом після смерті 05 серпня 2008 року ОСОБА_3, та поділити майно між ним та ОСОБА_2, виділивши йому у власність ? частину вищевказаної квартири.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №17612 від 16.12.1994 року, квартира №20 по просп. Сенявіна, 148, корп. 1 у м. Херсоні належить ОСОБА_1 та членам його сімї ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності. Після смерті ОСОБА_3, спадкоємцями якої за законом є її донька - відповідач та чоловік-позивач, відкрилась спадщина, що складається із 1/3 частки вищевказаної квартири. ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_3 проживав разом із нею за адресою АДРЕСА_1, та продовжив проживати в зазначеній квартирі після смерті спадкодавця. Звернувшись 11.08.2014 року до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_5 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої дружини позивач отримав відмову, оскільки наявні документи не підтверджують право власності спадкодавця на квартиру та неможливо визначити частки в квартирі. Посилаючись на те, що внаслідок вищевикладених обставин він позбавлений можливості оформити своє право на частину нерухомого майна шляхом звернення до органу нотаріату, позивач просив суд задовольнити пред'явлені вимоги.

Під час судового розгляду представник позивача ОСОБА_6 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надходило.

Вислухавши пояснення представника позивача та вивчивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне:

Судом встановлено, що 16.12.1994 року, згідно з розпорядженням Фонду комунального майна АДРЕСА_2 по проспекту Сенявіна, 148, корп. 1 у м. Херсоні була приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», та належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам його сімї ОСОБА_3, ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №17612 від 16.12.1994 р.

05.08.2008р. померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.08.2008р. серія 1-КГ №075617, видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №2970.

Після її смерті, відкрилась спадщина, що складається із 1/3 частки квартири №20 по проспекту Сенявіна, 148, корп. 1 у м. Херсоні.

Позивач є чоловіком ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу від 07.08.1982 р.

Відповідач є донькою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження від 06.04.1983 р.

Відповідно до довідки виданої КП «Таврійський» позивач, відповідач та ОСОБА_3 постійно проживали та були зареєстровані в квартирі №20 по просп. Сенявіна, 148, корп. 1 у м. Херсоні.

Згідно спадкової справи №16/2014 до майна померлої ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини зверталися позивач та відповідач.

Згідно з вимогами ст.ст. 1216-1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Статтею1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ст. 1223 ЦК України).

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, спадкоємцями ОСОБА_3 за законом є її донька ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_1, який на момент відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем, а тому, є таким що прийняв спадщину, оскільки не заявляв про її відмову.

11.08.2014р. позивач звернувся до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_5 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої дружини.

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_5 від 11.08.2014р. №259/01-16 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки надані документи не підтверджують право власності спадкодавця на квартиру та неможливо визначити частки в квартирі.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Відповідно до розяснень, наданих в п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Згідно підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Також, відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Оскільки, спірне майно належало співвласникам без визначення часток кожного із них у власності, тобто на праві спільної сумісної власності, враховуючи відсутність будь-яких інших укладених між співвласниками договорів, щодо розміру їх часток у власності, в розумінні ст. 370 ЦК України розмір часток кожного із співвласників становить 1/3 частку спірного майна відповідно. Так, будучи власником 1/3 частини квартири №20 по проспекту Сенявіна, 148, корп. 1 у м. Херсоні, ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 померлої 05.08.2008 року постійно проживав разом із спадкодавцем, та протягом встановленого законом строку не заявив про відмову від неї. Розмір частки в спадковому майні ОСОБА_1 становить ? від спадкового майна, що належала спадкодавцеві й відповідає 1/6 частині в квартирі №20 по проспекту Сенявіна, 148, корп. 1 у м. Херсоні. Отже, з урахуванням прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3, померлої 05.08.2008 року за позивачем необхідно визнати право власності на 1/6 частину квартири № 20 по проспекту Сенявіна 148, корп. 1 у м. Херсоні та виділити йому у приватну власність ? частину вказаної квартири, в решті позовних вимог відмовити.

Враховуючи викладене, та керуючись ст. ст. 392, 1216-1218, 1223, 1261-1265, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст.15,57,60,209,215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності у порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири №20 по проспекту Сенявіна, 148, корп. 1 у м. Херсоні в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

Поділити майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виділивши ОСОБА_1 у приватну власність ? частину квартири №20 по проспекту Сенявіна, 148, корп. 1 у м. Херсоні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_7