АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

23 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Калініній Я.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про розірвання договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2014 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 та посилаючись на неналежне виконання останнім умов договору просив розірвати договір довічного утримання.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що між сторонами 28 січня 2009 року було укладено договір довічного утримання, за умовами якого позивач передав відповідачу у власність квартиру, а відповідач зобов'язався утримувати його довічно.

У порушення умов договору відповідач фактично не здійснював догляду і не надавав необхідної допомоги, не виконував зобов'язання з надання побутових послуг з прання постільної білизни, особистих речей, послуг перукарні, ремонту побутової техніки, не готував їжу, не прибирав квартиру, не доглядав під час хвороби, не купував продукти харчування, ліки.

Вказував на те, що після того як ОСОБА_2 зробив у його квартирі дезінфекцію та вивіз з його квартири усі речі які були йому необхідні, він перестав з ним спілкуватись та відмовився від його допомоги, та всі посилки, які направляє йому відповідач повертає.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим ухвалене з порушенням судом норм матеріального та процесуального прав, без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказував, що судом не враховано тих обставин, що відповідач належним чином не доглядає за позивачем. Квартиру не прибирає, ремонт не робить, медичну допомогу не надає, ліками та лікувальними процедурами не забезпечує, харчування не надає. Часткова сплата грошових коштів та направлення посилок не може розцінюватись як належне піклування. Крім цього, між сторонами немає довіри та взаємоповаги.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, з підстав викладених в ній та просила задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник в суді апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечували та просили відмовити в її задоволенні, зазначивши, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Третя особа в судове засідання представника не направила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка представника третьої особи не перешкоджає розглядові справи.

Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1.

28 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4, та відомості про який внесено до Державного реєстру правочинів за № 84,

За умовами Договору ОСОБА_1 передає ОСОБА_2, а останній приймає у власність квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат загальною площею 55,10 кв.м., в тому числі житловою площею - 19,60 кв.м., яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.01.2000 року. В свою чергу ОСОБА_2 зобов'язувався довічно утримувати ОСОБА_1, надаючи йому матеріальне забезпечення щомісяця, сума якого визначена сторонами в розмірі 200,00 грн., у випадку інфляції ця сума збільшується згідно встановленого державою коефіцієнту індексації доходів населення. Крім того забезпечувати комплексом послуг по догляду, необхідній допомозі, пресою, постільною білизною, медикаментами, провести косметичний ремонт в квартирі, проводити постійне прибирання квартири та надаючи йому право довічного безкоштовного проживання у вищевказаній квартирі.

Згідно ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини, на вимогу набувача.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 вчиняв усі дії для належного виконання своїх зобов'язань, що визначені договором довічного утримання, а саме: перераховував кошти в сумі визначеній в договорі довічного утримання, виписував поштову кореспонденцію, надсилав посилки.

Крім того, відповідач приїздив до ОСОБА_1 для здійснення прибирання, пропонував послуги, щодо придбання ліків та інше, однак позивач відмовлявся від отримання таких послуг.

Вказані обставини також встановлені у рішенні Апеляційного суду м. Києва від 30.05.2012, рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2013 та ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 09.07.2013.

Висновок суду про те, що відчужувач має право на власний розсуд приймати, або не приймати виконання набувачем своїх зобов'язань, закріплених договором довічного утримання, однак це не може зумовлювати настання правових наслідків, що закріплені пунктом 1 частини 1 статті 755 ЦК України, відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга, не містить, в ході апеляційного розгляду представник позивач також не навів таких обставин.

Доводи, щодо не проведення відповідачем ремонту не можуть бути враховані, так як позивач сам вказує на те, що він не допускає відповідача до квартири.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не забезпечує лікування позивача в санаторії, оскільки такі обов'язки не були визначені в договорі довічного утримання.

Посилання апелянта на неналежне виконання ОСОБА_2 умов договору довічного утримання не підтверджені належними доказами.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги є тотожними з доводами позовної заяви та були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясувавши обставини, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, застосувавши відповідні норми матеріального права, дійшов вірного висновку про відсутність передбачених законом підстав для розірвання договору довічного утримання, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків, які повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність й обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/11122/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8247/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Коваль О.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.