РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2015 року

Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого - судді Рибалка Ю.В.,

при секретарі судового засідання - Стрижак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом.

В позові вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_2. Позивач є спадкоємцем всього майна померлої за заповітом від 11 липня 1992 року.

06 квітня 2005 року Полтавський державний нотаріальний архів видав ОСОБА_1 дублікат цього заповіту замість втраченого. Позивач стверджувала, що після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно: квартира АДРЕСА_1 вклад у ТВБВ № 10016/0203 філії Полтавського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк» в сумі 2132,85 грн. Зазначала, що вона прийняла спадщину після ОСОБА_2 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

19 лютого 2015 року приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е. зареєстрував спадкову справу після ОСОБА_2

Зазначала, що 25 березня 2015 року приватний нотаріус Прокоп О.Е. видав їй Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яким посвідчив що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2, 1914 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянка Російської Федерації ОСОБА_1. Свідоцтво було видане на частину спадкового майна, а саме: на вклад з відповідними відсотками та нарахованою компенсацію.

Позивач вказувала, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності виданого УЖКГ Кременчуцької міської ради від 10.09.1991 року, яке було втрачене.

25 березня 2015 року приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е. виніс постанову № 162/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме в частині видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що заявником не подане свідоцтво № 2503 про право власності, видане УЖКГ Кременчуцької міської ради від 10.09.1991 року.

Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві, в тому числі і на неможливість поновлення втраченого правовстановлюючого документу, позивач просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином через свого представника ОСОБА_5

Представник позивача ОСОБА_5 позов підтримала, просила його задовольнити. 04.06.2015 року до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю позивача.

Представник відповідача - Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву з проханням слухати справу у відсутність представника відповідача, при вирішенні позову поклався на розсуд суду.

Третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е. в судове засідання 04.06.2015 р. не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. В судовому засіданні 02.06.2015 року позов ОСОБА_1 підтримав, просив його задовольнити.

Третя особа - Кременчуцьке міське управління юстиції свого представника в судове засідання не направив, про день, час та місце слухання справи повідомлялось належним чином, надало суду клопотання про слухання справи у відсутність їх представника.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, давши аналіз та оцінку наданим доказам приходить до наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 24 березня 2006 р, виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції.

Відповідно до дублікату заповіту, виданого 06 квітня 2005 року Полтавським державним нотаріальним архівом за реєстровим номером № 1-70, ОСОБА_2 11 липня 1992 року склала заповіт, яким заповідала ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, в тому числі належну їй квартиру АДРЕСА_1. Даний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори 11 липня 1992 року, зареєстровано в реєстрі № 3-2055.

Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №39673240 від 19.02.2015 року, наданого суду нотаріусом Прокопом О.Е. у складі засвідченої копії спадкової справи № 3/2015, даний заповіт є чинним.

19 лютого 2015 року за заявою представника ОСОБА_1 приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е. відкрив спадкову справу № 3-2015 після спадкодавця ОСОБА_2.

Згідно з витягом № 39673372 від 19.02.2015 року про реєстрацію у Спадковому реєстрі, спадкова справа зареєстрована у Спадковому реєстрі.

У заяві від 19 лютого 2015 року про реєстрацію спадкової справи представник ОСОБА_1 вказувала, що остання прийняла спадщину відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР та п. 5 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України. Тобто ОСОБА_1 фактично вступила у володіння спадковим майном, що підтверджується наявністю у неї на руках ощадної книжки банку СРСР філії №62/023 Автозаводського відділу №62 Ощадбанку СРСР м. Кременчука щодо рахунку НОМЕР_3, виданої на ім'я померлої.

25 березня 2015 року представником ОСОБА_1 приватному нотаріусу Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопу О.Е. було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ОСОБА_2 - вклад та квартиру.

25 березня 2015 року приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е. видав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яким посвідчив, що на підставі дублікату заповіту, виданого Полтавським державним нотаріальним архівом 06.04.2005 року за реєстровим № 1-70, замість втраченого, посвідченого Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою 11.02.1992 рок за реєстровим № 3-2055, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2, 1914 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянка Російської Федерації ОСОБА_1.

Як вбачається зі змісту свідоцтва, воно було видане на вклад з відповідними відсотками та нарахованою компенсацію, що знаходиться у ТВБВ №10016/0203 філії - Полтавського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на рахунку НОМЕР_4 - 2132,85 грн. Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 622.

Також, за наслідком розгляду заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е.25 березня 2015 року виніс постанову №162/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме в частині видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2.

Як вбачається із даної постанови, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що заявником не було подане свідоцтво НОМЕР_5 про право власності, видане УЖКГ Кременчуцької міської ради від 10.09.1991 року.

Згідно з листом КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 25 лютого 2015 року № 61/694, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва НОМЕР_5 про право власності виданого УЖКГ Кременчуцької міської ради від 10.09.1991 року.

Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1, який виготовлено 25 лютого 2015 року на замовлення ОСОБА_1, дана квартира має загальну площу 30,34 кв.м., житлову площу 16,69 кв.м.

Як вбачається із довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №18, від 16 серпня 2014 року № 33, ОСОБА_1 оплачувала всі комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1, починаючи з дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2.

Згідно з довідкою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №18 від 10 грудня 2014 року, в цій квартирі до дня смерті була зареєстрована власниця ОСОБА_2, після її смерті зареєстрованих не було.

Оскільки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і строк на прийняття спадщини закінчився через шість місяців (24 жовтня 1993 року), то з урахуванням п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, до спадкування після неї застосовуються норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З наведеного вбачається, що прийняття спадщини у 1993 році могло відбуватися одним із передбачених вище способів.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР (1963 р.), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Оскільки ОСОБА_1 одразу після смерті ОСОБА_2 почала нести витрати по оплаті за комунальні послуги за квартиру померлої, а також отримала у володіння ощадну книжку ОСОБА_2, тобто вчинила дії, що свідчать про прийняття нею спадщини, то в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, вважається, що вона прийняла спадщину. Даний факт був визнаний нотаріусом, який відкрив спадкову справу та видав свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна.

Як вбачається із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 19.02.2015 року №39673219, отриманої нотаріусом перед реєстрацією спадкової справи, до цього часу не було заведено спадкових справ після ОСОБА_2, що свідчить про відсутність інших спадкоємців, які б прийняли спадщину за законом.

Враховуючи наведене, а також факт видачі приватним нотаріусом Прокопом О.Е. свідоцтва про право на спадщину на вклад, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 своєчасно прийняла спадщину після померлої ОСОБА_2 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном у відповідності до пункту 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року).

Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності» (пункт 3.3 листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та, згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити по заповіту все своє майно або його частину (не виключаючи предметів звичної домашньої обстановки і побуту) одній або декільком особам.

Також, відповідно до абз. 25 п. 3.1 роз'яснення Вищого спеціалізованого суду з цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру та неможливістю його поновлення через смерть власниці квартири ОСОБА_2, на даний час існують об'єктивні перешкоди для оформлення спадкових прав ОСОБА_1 в нотаріальному порядку.

Ураховуючи вищевикладене, а також встановлені в судовому засіданні фактичні обставини, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 534, 548, 549 ЦК Української РСР, ст. 1216, 1218, 1268, 1297, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В. Рибалка