АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/2731/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/71/К/15 суддя Биканов І.Р.
Категорія - 52 (І ) Доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

прокурора Централь-Міського району м.Кривого Рогу - Пахомова Валентина Валентиновича,

представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Втормет"- Ямкового Владислава Івановича,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Втормет" на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2014 року по справі за позовом прокурора Централь-Міського району м.Кривого Рогу в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Втормет" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року прокурор Централь-Міського району м.Кривого Рогу звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Втормет"(надалі- ТОВ «ДП Втормет») про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в ході розгляду звернення колективу працівників ТОВ «ДП Втормет» проведено перевірку в порядку нагляду за додержанням законів, в результаті якої було встановлено порушення трудових прав громадян, в тому ж числі ОСОБА_1 яку наказом по підприємству від 22.04.2013 р. за №22-04/1 було звільнено без попередження за ст.40 п.1 КЗпП України без виплати всіх сум належних при звільненні, крім того з вищевказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлена не була та його не підписувала. Про винесення наказу про звільнення вона дізналася лише в травні 2014 р., трудову книжку не отримувала, до цього часу працювала в ТОВ «ДП Втормет», однак заробітну плату не отримувала з 2012 р.

Після уточнення позовних вимог у липні 2014 року, просили суд, визнати незаконним та скасувати наказ №22-04/1 від 22.04.2013 року, поновити її на посаді машиніст крану на ПАТ "ДП Втормет" з 22.04.2013 року та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 18 828,18 грн., та судовий збір за розгляд справи.

Рішенням Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2014 року позов прокурора Централь-Міського району м.Кривого Рогу в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано наказ №22-04/1 від 22.04.2013 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади машиніста крану ТОВ «ДП Втормет» за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з скороченням її посади.

Поновлено ОСОБА_1 на посаду машиніста крану ТОВ «ДП Втормет».

Стягнуто з ТОВ «ДП Втормет» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 16 138, 08 грн. та судовий збір на користь держави в сумі 243,60 грн., суми стягнуті без урахування податків та обов'язкових платежів.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежів за один місяць допущено до негайного виконання.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ДП Втормет» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені заявленого позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при винесенні рішення та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та не доведеністю обставин справи які суд вважав встановленими.

Так, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що статтею 64 ГК України передбачена самостійність підприємства у вирішенні питань стосовно організаційної структури, чисельності та штатного розпису та залишив поза увагою той факт, що 10.02.2013 року відповідачем в межах своїх повноважень було видано наказ № 10-02/1 від 10.02.2013 року «Про скасування посади в штатній чисельності ТОВ «ДП Втормет», яким в тому числі позивача було попереджено про майбутнє звільнення з 22.04.2013 року, та який ОСОБА_1 відмовилась підписувати, що підтверджується Актом №1 від 15.02.2013 року.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірний наказ не був підписаний директором ТОВ «ДП Втормет» виключно на підставі припущень, оскільки відповідно до листа експертної установи, якій було доручено провести почеркознавчу експертизу, суд було повідомлено про неможливість її проведення. Крім того, судом також викривлені показання свідка ОСОБА_5 по суті заявленого позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор Центрально-Міського району м. Кривого Рогу та ОСОБА_1 зазначають, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст. 40 п.1 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації скорочення чисельності або штату працівників.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при звільненні позивача допущено грубе порушення трудового законодавства з боку ТОВ «ДП Втормет»

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02.07.2002 року згідно з розпорядженням № 11-к прийнята на роботу на ТОВ« ДП Втормет» на посаду машиніста крану (а.с.16)

Наказом по підприємству № 22-04/1 від 22.04.2013 р була звільнена з підприємства за скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою їй компенсації за 24 календарних днів невикористаної відпустки.

Підставою для видачі наказу про звільнення працівників ТОВ «ДП Втормет» був наказ по підприємству № 10-02/1 від 10.02.2013р. "Про скасування посади в штатній чисельності ТОВ «ДП Втормет»", яким передбачалось виключення зі штатної чисельності з 23.04.2013 року з підприємства відповідача загальною чисельністю 8 одиниць. (а.с.49)

Даним наказом передбачалась провести скорочення у відповідності з чинним законодавством України, з подальшим вивільненням найманих робітників з 22.04.2013 року з займаних посад, попередити персонально кожного робітника про послідуюче вивільнення у відповідності з п.1 ст.40 КЗпП України не пізніше, ніж за два місяці до дати звільнення, попередити у встановленому с.49-2 КЗпП України порядку державну службу зайнятості про послідуюче вивільнення працівників ТОВ «ДП Втормет».

Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції в частині задоволення заявленого ОСОБА_1 позову, колегія суддів вважає, що суд правильно вирішив справу, поновивши позивачку на роботі, при цьому колегія суддів погоджується з висновком суду про порушення трудових прав при звільненні ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, посилання відповідача на те, що суд першої інстанції передчасно дійшов до висновку, що позивач не була ознайомлена з наказом №22-04/1 від 22.04.2013 року та відмовилась підписувати попередження про звільнення, спростовуються дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, яким суд дав належну оцінку. Запис судового засідання свідчить, що ОСОБА_5, ніколи не підписував акт №1 від 15.02.2013 року про відмову ОСОБА_1 підписати попередження про її майбутнє звільнення.

Отже, у порушення ст.49-2 КЗпП України позивачка не була попереджена, не пізніше ніж за два місяці, про своє наступне вивільнення.

Порушені також вимоги ст. 49-2 КЗпП України, в частині того, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі чи організації.

Посилання суду першої інстанції на те, що наказ про звільнення №22-04/01 від 22.04.2013 року не підписувався тодішнім директором ТОВ «ДП Втормет» ОСОБА_8, колегія суддів не бере до уваги, оскільки за клопотанням відповідача, в рамках апеляційного провадження, по даному питанню ухвалою суду від 22 грудня 2014 року була призначена судова почеркознавча експертиза, яка підтвердила що підпис на наказі про звільнення працівників ТОВ «ДП Втормет» №22-04/1 від 22.04.2013 року виконаний саме ОСОБА_8 Однак, цей факт не спростовує незаконності звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Погоджуючись з рішенням суду, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 як на час знаходження на посаді директора ТОВ «ДП Втормет» на час звільнення позивачки так і на час розгляду справи у суді першої інстанції не заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що позивачці не було відомо про наявність наказу про її звільнення, який вона, як і трудову книжку на руки не отримувала, дійшов правильного висновку про необхідність захистити порушене право ОСОБА_1 шляхом задоволення заявленого нею позову, що спростовує посилання в суді апеляційної інстанції представника відповідача про пропуск строку позовної давності. Оглянувши суді апеляційної інстанції трудову книжку позивача, встановлено відсутність у ній запису про звільнення її з роботи на підставі наказу №22-04/1 від 22.04.2013 року.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58, ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Колегія суддів враховує, що матеріали справи містять докази колективного звернення до прокуратури Центрально-Міського району м. Кривого Рогу про порушення трудових прав працівників ТОВ «ДП Втормет» в тому числі і ОСОБА_1 (а.с.7,19 - 22), що і з'явилось підставою для звернення до суду з відповідним позовом прокурора Централь-Міського району м.Кривого Рогу в інтересах ОСОБА_1 до ТОВ «ДП Втормет».

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1., відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.212-214 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Втормет" відхилити.

Рішення Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді :