Головуючий суду 1 інстанції - Добривечір Л.Д.
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 419/342/15-ц
Провадження № 22ц/782/239/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.,

суддів - Орлова І.В., Борисова Є.А.,

при секретарі - Коротенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьку цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 і по апеляційній скарзі ОСОБА_3 на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 23 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-тя особа Служба у справах дітей Новоайдарської райдержадміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, участі у її вихованні та визначення способу участі у її вихованні та спілкуванні з нею,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідачки ОСОБА_3, 3-тя особа Служба у справах дітей Новоайдарської райдержадміністрації, обґрунтовуючи його тим, що її син ОСОБА_4 мешкав у цивільному шлюбі з ОСОБА_5, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_5 року народився син ОСОБА_6. У 2007 році її син ОСОБА_4 помер. З дня смерті її сина мати ОСОБА_7 - ОСОБА_5 ним не опікувалась, а тому дитина, тобто її онук, мешкала у неї і знаходилась на її (позивачки) вихованні. Рішенням Жовтневого районного суду м.Луганська від 18 квітня 2008 року було встановлено її опіку над онуком і її, як бабусю, було призначено опікуном над ним.

У грудні 2009 року стан її (позивачки) здоров'я погіршився і тому вона змушена була передати онука під опіку ОСОБА_3, яку рішенням Жовтневого районного суду м.Луганська від 10 березня 2010 року було призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_7. З часу призначення відповідачки опікуном над дитиною вона (позивачка) не має можливості регулярно спілкуватися з онуком, займатися його вихованням та станом здоров'я.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд зобов'язати відповідачку усунути перешкоди у її спілкуванні з онуком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначити такі способи її участі у спілкуванні та вихованні онука: систематичні побачення кожного четверга з 15 години до 15 години суботи, на кожний день народження з 10 години до 15 години, три дні на весняних, осінніх та зимових канікулах на її території, а також місяць на літніх канікулах на її території, з можливістю виїзду за межі області для його оздоровлення.

Оскаржуваним рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 23 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2було задоволено частково.

Суд зобов'язав ОСОБА_3 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з онуком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 і визначив способом участі ОСОБА_2 у вихованні онука систематичні побачення кожного четверга з 15 години до 15 години суботи на території опікуна.

В іншій частині позовних вимог відмовив за необгрунтованістю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачка подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, та задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, оскільки вважає, що суд не достатньо повно з'ясував, які відносини склалися на даний час між нею та відповідачкою, та як це може впливати на можливість виконання рішення суду у такому вигляді, як воно сформульоване.

Відповідачка в своїй апеляційній скарзі просить рішення суду змінити, виключивши з нього судження про її зобов'язання усунути перешкоди у спілкуванні позивачки з онуком, оскільки такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заперечень на апеляційну скаргу до матеріалів справи не надійшло.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились до апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду та обговоривши доводи апеляційних скарг, судова колегія приходить до наступного.

В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У відповідності із вимогами ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з вимогами ст.303 ч.1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, вимогами ст.ст.213,214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інше.

З матеріалів справи вбачається, що вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано було і всі докази надані сторонами були досліджені і оцінені в їх сукупності відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Судом встановлено, що рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 23 лютого 2015 року встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є рідною бабусею ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, а рішенням Жовтневого районного суду м.Луганськавід 15 березня 2010 року ОСОБА_2 було звільнено від повноважень опікуна над ОСОБА_7 і призначено опікуном над ним ОСОБА_3

Зазначені рішення судів набрали чинності.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про зобов'язання відповідачки усунути перешкоди у її спілкуванні з онуком ОСОБА_7 і визначити способом її участі у вихованні онука систематичні побачення кожного четверга з 15 години до 15 години суботи на території опікуна.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Відповідно до вимог ст.257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми онуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом, своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

Якщо такі перешкоди чиняться баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Згідно з вимогами ч.3 ст.291 ЦК України фізична особа має право на підтримання зв'язків з членами своєї сім'ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Такого права оскільки воно має немайновий характер, фізична особа не може бути позбавлена. Оскільки баба, дід, прабаба, прадід, як з боку матері так і з боку батька є її родичами по прямій вихідній лінії, батько чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом, своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

З щоденника спостереження ситуації Комунального закладу «Луганська середня загальноосвітня школа 1-3 ст. №56 ім. К.Кутового» психолога Можаєвої Т.А., щодо ОСОБА_7, вбачається, що бабуся, зі слів онука, застосовує по відношенню до нього фізичну силу і він вважає її поведінку негативною.

Відповідно до висновку психологічного дослідження Громадської організації «Центр захисту матері та дитини «Ена», питання взаємовідносин з бабусею викликає у ОСОБА_7 занепокоєння і зміну настрою, а у спілкуванні з чоловіком опікуна (відповідачки) у нього існують доброзичливі стосунки.

Сам малолітній ОСОБА_7 не бажає спілкуватися з бабусею у неї вдома, про що пояснювала на засіданні колегії апеляційного суду його опікун, тобто відповідачка.

Крім того, комісія служби у справах дітей Новоайдарської райдержадміністрації, Луганської області, до якої звернулась ОСОБА_2 з заявою про звільнення ОСОБА_3 від обов'язків опікуна над ОСОБА_7, через порушення опікуном прав дитини, не знайшла підстав для звільнення опікуна від її обов'язків, щодо дитини, що вбачається з письмових пояснень начальника служби у справах дітей, долучених до матеріалів справи. При цьому, комісія зазначила про випадок коли ОСОБА_2 вивезла ОСОБА_7 за межі міста Щастя, де він мешкає, не повідомивши про це опікуна. Тому у ОСОБА_3 були опасіння, що ОСОБА_2 вивезе дитину до м.Луганська, де має власну квартиру.

Відповідно до вимог ч.2 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Тому твердження позивачки про те, що вона зможе доглядати дитину, тобто онука, з можливістю виїзду за межі області для його оздоровлення, уваги не заслуговує, оскільки з урахуванням вищевказаних вимог закону та того, що дитина досягла тільки 10-ти річного віку це може зашкодити її інтересам.

До того ж позивачка власного житла у місті Щастя Новоайдарського району, де проживає дитина, немає і зареєстрована у АДРЕСА_1, в той же час у родини опікуна дитини є власний будинок у м.Щастя, де є всі необхідні для дитини житлово-побутові умови.

За таких обставин у суду першої інстанції були підстави вважати, що спілкування ОСОБА_7 зі своєю бабусею можливе лише на території опікуна, тобто відповідачки, в зв' язку з чим суд обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачки.

З вказаними висновками суду першої інстанції вважає за необхідне погодитись і судова колегія апеляційного суду, оскільки зроблені вони на підставі встановлених ним обставинах справи, всебічно, повно та об'єктивно досліджених доказах, та на підставі правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Посилання апелянта на жорстоку поведінку відповідачки та її чоловіка у них вдома з її онуком, що є небезпечним для нього, судова колегія до уваги не приймає, оскільки ніяких доказів з цього приводу вона не надала.

Довідка та карта виїзду швидкої медичної допомоги на а.с.а.с.13-14 від 17.12.2012 року не свідчать, що тілесні ушкодження були спричинені ОСОБА_7 у сім'ї опікуна, до того ж виклик швидкої медичної допомоги було виконано на адресу: АДРЕСА_2, де проживає позивачка. А копія обвинувального акту стосовно ОСОБА_9 (чоловіка опікуна), наданого представником позивачки, належним чином не оформлена, оскільки складається лише з однієї сторінки, не містить прізвище та посаду особи, яка його складала печатку та інше, до того ж не свідчить чи був постановлений з цього приводу обвинувальний вирок.

Не бере судова колегія до уваги і послання апелянта в своїй скарзі на те, що суд недостатньо повно з'ясував обставини про відносини, які склалися на теперішній час між нею та відповідачкою, та як це може впливати на можливість виконання рішення суду у тому вигляді, як воно сформульоване, оскільки зазначене ніяк не вплинуло на законність рішення суду, крім того, діючим законодавством не передбачена заборона вчиняти такі дії, а згідно діючого законодавства на території України визнається і діє принцип верховенства права.

Також не заслуговують на увагу і посилання позивачки на те, що Службою у спра- вах дітей Жовтневої районної ради м.Луганська їй було встановлено графік спілкування з дитиною, але відповідачка його не виконувала, в зв'язку з чим вона вимушена була звернутися до суду, оскільки висновок комісії з захисту прав дитини органу опіки та піклування Жовтневої районної ради м.Луганська було ухвалено раніше - 25.07.2013 року і на той час вона до суду, з цього приводу не зверталась, а на час звернення позивачки з зазначеним позовом до суду Служба у справах дітей Новоайдарської райдержадміністрації Луганської області, з урахуванням думки ОСОБА_7, який не має бажання перебувати у бабусі, не заперечувала проти способу участі ОСОБА_2 у вихованні онука, визначеного судом, що вбачається з її пояснень.

Не заслуговують на увагу судової колегії і посилання позивачки на те, що спосіб індивідуального навчання дитини на дому є небезпечним для неї, оскільки такий спосіб навчання їй було встановлено згідно довідки ВКК №75 від 29.08.2014 року лише на 2014-2015 учбовий рік.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апеляційної скарги відповідачки про незаконність рішення суду в частині щодо покладання на неї зобов'язання усунути переш-

коди у спілкуванні позивачки з онуком, оскільки сам факт звернення позивачки з даним позовом до суду є свідченням перешкод їй з боку відповідачки у спілкуванні з онуком.

У відповідності з вимогами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України.

Підстав для скасування або зміни рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відхилити, а рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів після її проголошення.

Головуючий:

Судді: