АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8511/15 Справа № 183/3613/15 Головуючий у 1 й інстанції - Дубовенко І. Г. Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

16 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Гулієву М.І.о.,

яка розглянула в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомосковський посуд» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позову зазначив, що з 01 липня 2010 року він працював в ТОВ «Новомосковський посуд», з 01 жовтня 2013 року призначений на посаду інженера-конструктора.

10 червня 2015 року його звільнили на підставі наказу № 59 від 05 березня 2015 року за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Звільнення вважає незаконним оскільки відповідач в наказі підставою звільнення визначив «оптимізацію структури управління підприємством та підвищення ефективності процесів», тобто з підстав, що не передбачені законом;

В порушення вимог ст.ст. 42 ч.1, 49-2 ч.1 КЗпП України - відповідач не врахував його переважне право на залишенні на роботі, в протиріч вимог ст. 49-2 ч. З КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку з змінами в організації виробництва і праці не запропонував іншу роботу на цьому ж підприємстві.

Просив суд поновити його на посаді інженера-конструктора, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, який складав 2000 грн. на місяць;

В подальшому позивач збільшив позовні вимоги з розрахунку його середнього заробітку на день подачу заяви в розмірі 1000 грн. (а.с. 13); на 03 серпня 2015 року в розмірі 3500 грн. (а.с. 94)

Крім того зазначив, що він був присутнім на засіданні профкому де одностайно вирішено надати згоду на його звільнення. Йому починаючи з 06 квітня 2015 року відповідачем пропонувалася інша робота на підприємстві, в тому числі і посади не тільки робочі, а й спеціалістів, своєї згоди на переведення в цьому ж підприємстві на іншу посаду він не надавав, вважає що має переважне право на залишенні на роботі, бо має вищу кваліфікацію та продуктивність праці.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та звертав увагу суду на те, що наданий суду протокол засідання профкому, на якому було надано згоду на звільнення позивача, не можна брати до уваги бо в ньому не зазначені прізвища членів, які були присутні на засіданні.

Відповідач позов не визнав, пояснив, що наказом № 59 від 05 березня 2015 року з метою оптимізації структури управління підприємством та підвищення ефективності процесів - змінено штатний розклад ТОВ «Новомосковський посуд», виведено зі штатного розкладу 7 штатних одиниць, в тому числі у конструкторсько-технологічному бюро - одна штатна одиниця інженера-конструктора.

Переважне право на залишення на роботі надано інженеру-конструктору ОСОБА_3, Наказом № 53 від 10 березня 2015 року з метою своєчасного попередження працівників про наступне вивільнення, згідно з наказом № 59 від 05 березня 2015 року про зміну штатного розкладу наказано начальникові конструкторсько-технологічного бюро попередити ОСОБА_2 про наступне звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України за спливом трьох місяців з моменту ознайомлення з цим наказом. В цей же день ОСОБА_2 був ознайомлений з наказом та отримав повідомлення про наступне звільнення з посади інженера конструктора констукторсько-технологічного бюро на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за спливом трьох місяців з моменту ознайомлення, з виплатою одночасно вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку. Одночасно позивачу було повідомлено, що в подальшому йому будуть надані на його вибір вакансії, які є на підприємстві.

06 квітня 2015 року, 22 квітня 2015 року, 26 травня 2015 року та 09 червня 2015 року позивачу пропонувалася інша робота, однак позивач відмовився від переведення на іншу роботу, про що були складені відповідні акти. Наказом № 76 від 10 червня 2015 року ОСОБА_2 10 червня 2015 року звільнено з конструкторсько-технологічного бюро ТОВ «Новомосковський посуд» з посади інженера-конструктора на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, з урахуванням протоколу постанови президії профкому № 41 від 10 червня 2015 року з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку. Що стосується посилань позивача на те, що постанова президії не містить в собі підписи членів, які були присутні, то зазначена постанова оформлена згідно ведення діловодства, затвердженого ЦК ПМГУ, за повідомленням профкому надано перелік членів, які були присутні, рішення було прийнято на підставі відкритого голосування, на засіданні були присутні позивач та його представник, які не оскаржували рішень профкому.

Рішенням суду І інстанції в задоволенні позову відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким задовольнити вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 232 КЗпП України - безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, оплати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. З ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем з 01 липня 2010 року, а з 01 жовтня 2013 року по 10 червня 2015 року працював на посаді інженера-конструктора (а.с. 6, 64, 65).

Наказом директора ТОВ «Новомосковський посуд» № 59 від 05 березня 2015 року з метою оптимізації структури управління підприємством та підвищення ефективності процесів - змінено штатний розклад ТОВ «Новомосковський посуд», яким виведено зі штатного розкладу 7 штатних одиниць, в тому числі у Конструкторсько-технологічному бюро - одна штатна одиниця інженера-конструктора. Із зазначеним наказом ознайомлені інженери-конструктори ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 43-44, 48-50).

У зв'язку з відсутністю вакантних посад, які б відповідали професії (спеціальності) ОСОБА_2, що підтверджується відповідними штатними розписами ТОВ «Новомосковський посуд», наказом № 53 від 10 березня 2015 року з метою своєчасного попередження працівників про наступне вивільнення за наказом № 59 від 05 березня 2015 року ОСОБА_2 попереджено про наступне звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України за спливом трьох місяців з моменту ознайомлення з цим наказом.

В цей день ОСОБА_2 був ознайомлений з наказом та отримав повідомлення про наступне звільнення з посади інженера конструктора констуркторсько-технологічного бюро на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за спливом трьох місяців з моменту ознайомлення, з виплатою одночасно вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку. Одночасно позивача повідомили, що в подальшому йому будуть надані на його вибір вакансії, які є на підприємстві (а.с. 45-50).

06 квітня 2015 року, 22 квітня 2015 року, 26 травня 2015 року та 09 червня 2015 року позивачу відповідач пропонував іншу роботу, однак позивач відмовився від переведення на іншу роботу, про що були складені відповідні акти (а.с. 51-59).

Постановою президії профкому за № 41 від 10 червня 2015 року розглянуто подання адміністрації щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_2 відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скорочення штату працівників та надано згоду на його звільнення (а.с. 60).

Наказом № 76 від 10 червня 2015 року ОСОБА_2 10 червня 2015 року звільнено з конструкторсько-технологічного бюро ТОВ «Новомосковський посуд» з посади інженера-конструктора на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, з урахуванням протоколу постанови президії профкому № 41 від 10 червня 2015 року та виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку (а.с. 61).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада1992 року, № 9, роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

В усіх випадках звільнення за п. 1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою ІП-А КЗпП.

За правилами ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п.1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

За ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис, що й було зроблено відповідачем. А тому посилання позивача на те, що звільнення працівника відбулося з підстав, не передбачених законом - не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Суд не прийняв до уваги посилання позивача на те, що відповідач не врахував його переважне право на залишенні на роботі, з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні з наказом № 59 від 05 березня 2015 року про зміну штатного розпису до 10 березня 2015 року (день попередження про майбутнє звільнення) окрім ОСОБА_2 також була ознайомлена ОСОБА_3, які займали посади інженерів-конструкторів в конструкторсько-технологічному бюро відповідача (а.с. 43 об.)

З наказів про прийняття на роботу в ТОВ «Новомосковський посуд» ОСОБА_3 та ОСОБА_2, про їх переведення на посади інженерів-конструкторів конструкторсько-технологічного бюро та виробничих характеристик (а.с. 62-67), вбачається, що інженер-конструктор ОСОБА_3 -має вищу кваліфікацію та продуктивність, а також безперервний стаж роботи на даному підприємстві більше ніж позивач.

Не прийняті до уваги посилання позивача на те, що ці факти неможливо встановити сьогодні, тому як не має письмових підтверджень порівняння кваліфікації та продуктивності, бо колективним договором (а.с.72-92) або іншими нормативно-правовими документами таких вимог не передбачено.

Суд перевірив доводи позивача , що разом з попередженням про наступне звільнення відповідачем одночасно не було запропоновано іншої роботи на підприємстві та встановив, що, починаючи з 06 квітня 2015 року, тобто за два місяці до майбутнього звільнення, позивачу неодноразово пропонувалася інша робота, однак своєї згоди працювати на інших вільних посадах позивач не надав, що не заперечували сторони в ході судового засідання, тому суд дійшов до правильного до висновку про те, що відповідачем були виконані вимоги ст.ст. 42 та 49-2 КЗпП Україн, порядок звільнення позивача відповідачем за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України порушено не було.

При постановленні рішення суд також керувався правововою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року по справі № 6-40цс15 та від 01 липня 2015року у справі № 6-491цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх судів України, де зазначено , що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Суд встановив відсутність інших вакантних посад, які відповідають кваліфікації, освіті, досвіду роботи позивача. Починаючи з 06 квітня 2015 року, тобто ще за два місяці до майбутнього звільнення, позивачу неодноразово пропонувалася інша робота, від якої він відмовився про що відповідач надав суду відповідні акти про те, що позивач відмовився від пропонованої роботи. Більше того сам позивач в судовому засіданні наголошував, що він не збирався та не збирається працювати на іншій посаді, що не відповідає його кваліфікації, освіті, досвіду.

Стосовно постанови презідії первісної профспілкової організації (ас. 60), як підстави прийняття наказу № 76 від 10 червня 2015 року, суд обгрунтовано визнав її допустимим доказом бо, як повідомив голова первісної профспілкової організації, постанова оформлена відповідно вимог діловодства, затвердженого ЦК ПМГУ.

Постанова не оскаржена позивачем, крім того в судовому засіданні особи, що брали участь у справі не заперечували, що усі вони були присутніми під час засідання профкому 10 червня 2015 року, на якому усі його члени проголосували одностайно за звільнення ОСОБА_2 за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, тому в їх задоволенні суд також обгрунтовано відмовив.

При розгляді спору, суд І інстанції в повному обсязі з'ясував права та обов'язки сто рін, перевірив доводи, обставини справи, надав їм належну оцінку і постановив рішення, яке відповідає вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення порядку звільнення позивача, відмови в працевлаштуванні при звільненні не знайшли свого підтвердження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомосковський посуд» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.