ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6962/15-ц
провадження № 2/753/4190/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Цибулюку М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 лютого 2008 року між сторонами укладено договір дольової участі у фінансуванні ремонту та реконструкції квартири АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності. Відповідно до умов Договору відповідач після проведення робіт по реконструкції та ремонту квартири, підписання акту виконаних робіт зобов'язався оформити право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 Протягом 2008-2014 років позивачка за власні кошти здійснила реконструкцію квартири, провела капітальний ремонт всіх приміщень, замінила сантехніку, газову плиту, бойлер, систему опалення, вікна, двері, підлогу, встановила кондиціонери та нову кухню й здала об'єкт реконструкції та ремонту відповідачу, про що сторонами 21 серпня 2014 року був підписаний акт виконаних робіт. Зазначає, що п. 2.5. договору дольової участі у фінансуванні ремонту та реконструкції квартири реконструйовану 1/2 частину квартири ОСОБА_3 зобов'язався передати ОСОБА_2 у встановленому законом порядку на підставі договору купівлі-продажу, що підлягає нотаріальному посвідченню. Проте, відповідач своїх зобов'язань за Договором не виконав та ухиляється від їх виконання, у зв'язку з чим позивачка була змушена звернутися до суду з даним позовом та просила визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

В судове засідання, призначене на 03 червня 2015 року позивачка не з'явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача, зазначивши, що відповідач не заперечує проти задоволення позову. Крім того, додав нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_3 про визнання позовних вимог ОСОБА_2, заявлених по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 22 квітня 2005 року квартира АДРЕСА_1, яка складається з 2 кімнат, житловою площею 39.40 кв.м., загальною площею 77.90 кв.м. дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с.11).

17 лютого 2008 року між ОСОБА_3 (Замовник) та ОСОБА_2 (Виконавець) укладено договір дольової участі у фінансуванні ремонту та реконструкції квартири АДРЕСА_1, за п. 1.1. якого замовник після проведення робіт по ремонту та закінчення реконструкції квартири, зобов'язується оформити право власності на об'єкт реконструкції, вказаний у даному договорі за виконавцем, а саме: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, житловою площею 39, 40 кв.м., загальною площею 77, 90 кв.м., що складається з двох кімнат, яка належить замовнику на праві власності (а.с.5).

Як зазначає позивач, протягом 2008-20014 років нею за власні кошти здійснено реконструкцію квартири, проведено капітальний ремонт всіх приміщень, замінено сантехніку, газову плиту, бойлер, систему опалення, вікна, двері, підлогу, встановлено кондиціонери та нову кухню.

21 серпня 2014 року між ОСОБА_3 (Замовник) та ОСОБА_2 (Виконавець) був підписаний акт виконаних робіт по ремонту та реконструкції квартири АДРЕСА_1, загальною площею 77, 90 кв. м., яка належить Замовнику. Загальна сума виконаних робіт складає 250 000 грн. (а.с.8).

Відповідно до висновку № 18/15 суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 ринкова вартість квартири НОМЕР_1, яка складається з двох житлових кімнат загальною площею 77, 90 кв.м., в тому числі житловою площею 39, 40 кв.м.,що знаходиться в АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3 на праві свідоцтва про право власності станом на 01.04.2015 року становить 860 000 грн. (а.с.12).

Як зазначає позивач, відповідач своїх зобов'язань за Договором не виконав та ухиляється від їх виконання, оскільки вона неодноразово зверталася до ОСОБА_3 з вимогами виконання своїх зобов'язань за Договором, на що відповіді не отримала.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що відповідач, ОСОБА_3 визнав позовні вимоги, про що ним було подано до суду нотаріально посвідчену заяву, однак визнання відповідачем позову суперечить закону, оскільки відповідно до ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Крім того, відповідно до п. 2.5. договору дольової участі у фінансуванні ремонту та реконструкції квартири від 17 лютого 2008 року реконструйовану 1/2 частину квартири ОСОБА_3 зобов'язався передати ОСОБА_2 у встановленому законом порядку на підставі договору купівлі-продажу, що підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Набуття права власності за договором купівлі-продажу нерухомого майна відбувається після державної реєстрації такого договору, якій передує його нотаріальне посвідчення.

Таким чином процедура набуття права власності на нерухоме майно за договорами купівлі-продажу має системний характер і складається з двох взаємопов'язаних і взаємодоповнюючих етапів - нотаріального посвідчення і державної реєстрації - де виключення будь-якого з етапів унеможливлює набуття права власності за договором.

Згідно зі ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Норми ст.ст.57, 59 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про те, що визнання відповідачем ОСОБА_3 позову не може бути покладено в основу рішення суду по даній справі, оскільки таке визнання фактично суперечить закону, виходячи зі змісту позовних вимог позивачки (ст.174 ч.4 ЦПК України).

Керуючись ст.11-16, 316, 317, 325, 328, 334, 655-657, ЦК України, на підставі ст.15, 30, 60, 174 ч.4, 209-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА