Справа № 755/9725/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва БАРТАЩУК Л.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 червня 2015 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з поручителя.

Разом із позовною заявою позивачем була подана заява про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просить з метою забезпечення позову накласти арешт на трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу на праві власності.

Заява обґрунтована тим, що відповідач є громадянином Норвегії, постійного місця проживання на території України не має, ціна позову є суттєвою, володіє нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_1, яке може відчужити в будь-який час, а відчуження належного відповідачеві майна призведе до утруднення або неможливості виконання рішення.

Вивчивши заяву та матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяє забезпечувати шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. При цьому, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Обов'язок зазначити докази того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, відповідно положень ст. 151 ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяви про забезпечення позову" покладено на особу, яка подає заяву про забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач є власником корпоративних прав в розмірі 10302000, 00 грн. , оскільки є засновником приватного підприємства «Вихід-2», зареєстрованого на території України у Херсонській області, тому є необґрунтованими доводи позивача про те, що зазначена ним квартира є єдиним майном відповідача.

Жодного доказу на підтвердження того, що відповідач має намір відчужити належне йому в Україні майно (оголошення про продаж, попередній договір тощо) суду також не надано.

Крім цього, відповідно до положень ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

При ціні позову у 486 600, 00 грн. позивачем не врахована ринкова вартість квартири, на яку він просить накласти арешт. Згідно даних з Інтернет ресурсів, вартість квартири може значно перевищити ціну пред'явленого позову.

З урахуванням викладеного і керуючись ст.ст. 151 - 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (справа про забезпечення апеляційного оскарження ухвал суду) N 12-рп/2010 від 28.04.2010р., суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено сторонами до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання ними ухвали.

СУДДЯ: