Справа № 189/1258/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.05.2015 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Лукінова К.С.

при секретарі Копиця С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл сумісною власністю подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл сумісною власністю подружжя, вказуючи, що між нею та відповідачем 11.06.1986 року було укладено шлюб, який 28.01.1998 року було розірвано. Між тим, з того часу позивач та відповідач продовжують проживати однією сімєю, без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет. В період проживання разом за кошти спільного сімейного бюджету вони придбали нежитлову споруду (склад) за адресою: АДРЕСА_1 Відповідну документацію оформили на відповідача, саме з цих підстав відповідач вважає зазначене майно своєю власністю та позбавляє її можливості володіти вказаним майном. За даних підстав позивач просить встановити факт проживання однією сім'єю, визнати майно спільною сумісною власністю подружжя, виділити та визнати за позивачем право власноті на ? частину нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1. Судові витрати покласти на її рахунок.

У судове засідання сторони не з'явились, направивши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача у заяві від 18.05.2015 року позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Позивач у заяві від 18.05.2015 року позов підтримала.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.

Згідно копії свідоцтва про одруження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб 14.06.1986 року, який зареєстрований Орловською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 7).

Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 28.01.1998 року шлюб між вказаними особами розірвано (а.с. 8).

Між тим з моменту розірвання шлюбу продовжують проживати однією сімєю, без реєстрації шлюбу, ведуть спільне господарство та мають спільний бюджет, вказана обставина встановлено судом та сторонами не заперечується.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом із тим згідно зі ст. 74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї.

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 28 січня 1998 року по 30 квітня 2015 року.

Під час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за рахунок спільного бюджету придбали нежитлову споруду (склад) за адресою: АДРЕСА_1. Документацію на вказану споруду оформили на ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Крім того, згідно ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Зважаючи на те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 Сімейного кодексу України), нежитлова будівля належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Домовленості про добровільний поділ нежитлової споруди, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України, ст. 355, 368 ЦК України, керуючись ст. 3, 11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл сумісною власністю подружжя - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 28.01.1998 року по 30.04.2015 року.

Визнати нежитлову споруду (склад) за адресою: АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину нежитлової споруди (склад) за адресою: АДРЕСА_1, а саме: А-1 - нежитлова будівля (склад); №1-2 - огорожа; І - вимощення.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину нежитлової споруди (склад) за адресою: АДРЕСА_1, а саме: А-1 - нежитлова будівля (склад); №1-2 - огорожа; І - вимощення.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя К.С. Лукінова