У х в а л а

22 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Григор'євої Л.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

12 травня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із зазначеною заявою про перегляд судового рішення.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 травня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_7 до нього про стягнення коштів. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 10 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове рішення, яким стягнуто з нього на користь ОСОБА_7 кошти в сумі

182 тис. 275 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 жовтня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Заявник просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 жовтня 2014 року й постановити нове рішення, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема статей 241 та 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 17 та 24 грудня 2014 року, 4 лютого 2015 року, а також постанови Вищого господарського суду України від 22 грудня 2014 року,

17 лютого 2015 року, 4 та 5 березня 2015 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанцій, виходив із того, що відповідач без достатньої правової підстави отримав кошти, оскільки не був стороною договору купівлі-продажу, в рахунок оплати вартості якого отримав кошти, а також не був належним чином уповноважений стороною договору на отримання цих коштів.

У наданих для порівняння:

- ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року та 4 лютого 2015 року, суд касаційної інстанції, передаючи справи на новий розгляд до судів першої та апеляційної інстанції, виходив з того, що цими судами не визначено характер спірних правовідносин та не встановлено чи були наявні між сторонами договірні відносини стосовно відчуження майна;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року, суд касаційної інстанції, частково скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні в позову, виходив з того, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатньої правової підстави, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб на підставі відповідних правовідносин;

- постанові Вищого господарського суду України від 17 лютого

2015 року, суд касаційної інстанції, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, виходив з того, що судом не встановлено обсяг повноважень посадової особи відповідача на укладення оспорюваного договору, а також не досліджено докази стосовно подальшого схвалення даного договору;

- постановах Вищого господарського суду України від 22 грудня

2014 року, 4 та 5 березня 2015 року, суд касаційної інстанції, у справах про визнання договорів недійсними, зазначав, що дії вчинені на виконання правочину вчиненого представником позивача з перевищенням повноважень, є доказом наступного схвалення правочину.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення коштів про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 жовтня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Л.І. Григор'єва
Н.П. Лященко