Справа № 440/1710/14 Головуючий у 1 інстанції: Кос І.Б.
Провадження № 22-ц/783/3248/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_2,

ОСОБА_3, її представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Буського районного суду Львівської області від 05 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 05 березня 2015 року задоволено частково первісний позов ОСОБА_3 та задоволено частково зустрічний позов ОСОБА_2.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 44151,12 грн.

У задоволенні решти позовних ОСОБА_3 суд відмовив.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 штраф у розмірі 1420,00 грн.

Суд зобов'язав ОСОБА_3 передати ОСОБА_2 ключі від квартири на АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд помилково зробив висновок про те, що вона неповністю сплатила вартість квартири, оскільки ціна квартири становила 142 тис. грн., з яких 8 тис. грн. вона заплатила при укладенні договору 31.07.2013 року, 31 грудня 2013 року вона сплатила 30 тис. грн. і 06.10.2014 року вона сплатила 104 тис. грн., тобто всю вартість квартири.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні її вимоги про зобов'язання ОСОБА_3 скласти заяву про повний розрахунок за купівлю квартири, оскільки без укладення такої заяви вона в подальшому не зможе оформити право власності на спірну квартиру.

Апелянт звертає увагу на те, що першою стороною в договірних відносинах порушила умови договору ОСОБА_3, не передавши їй ключі від квартири і, як реакція на це з її сторони, було невчасне проведення плати з метою спонукання ОСОБА_3 передати їй квартиру.

Апелянт заявляє та визнає, що нею формально порушено зобов'язання і вона згідна відшкодувати ОСОБА_3 дійсну шкоду від цього, яка, на її думку, складається з інфляційних витрат.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 31 липня 2013 року уклали договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Львівської області Тиднюк Г.В. за реєстровим №971 (а.с. 10-14).

Відповідно до умов зазначеного вище договору, ОСОБА_3 передає у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 31,7 кв. м. за ціною 142 000,00 грн., з яких 8000,00 грн. ОСОБА_2 сплачує під час укладення цього договору, а решту цієї суми в розмірі 134 000,00 вона зобов'язалась сплатити за таким графіком погашення: 40 000,00 грн. в строк до 31.12.2013 року; 46 000,00 грн. - до 31.05.2014 року; 48 000,00 грн. - до 30.09.2014 року. Зазначена ціна та порядок розрахунків відповідає волевиявленню продавця та покупця, є остаточними і змінам не підлягають (п.п. 1.1. 1.3, 2.1 договору купівлі-продажу).

31 травня 2014 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 оплату згідно із зазначеним договором в розмірі 30 000,00, що підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_3 від 31.05.2014 року (а.с. 19).

06 жовтня 2014 року ОСОБА_3 у письмовій розписці зазначила, що отримала від ОСОБА_2 платіж за квартиру в розмірі 104 000,00 грн., що не є остаточною ціною. ОСОБА_2 відповідно до укладеного між сторонами договору купівлі-продажу квартири зобов'язується повернути їй суму відсоткових платежів за прострочення платежу, інфляційні та 3 % річних. (а.с. 20).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 3 ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.4 договору купівлі-продажу квартири, у випадку прострочення покупцем сплати продажної ціни, останній сплачує продавцю пеню у розмірі 0,1% річних від продажної ціни за кожен день прострочення сплати. При цьому, погоджена сторонами в договорі продажна ціна становить 142 000,00 грн. (п.2.1 договору) і такі положення договору погоджені сторонами та не оспорюються.

Ураховуючи те, що ОСОБА_2 порушила умови зазначеного договору щодо строків сплати продажної ціни за період з 01.01.2014р. по 05.10.2014 р. включно, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про стягнення на користь ОСОБА_3 пені в розмірі 39 476,00 грн. (142 000х0,1%х278).

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, правильно встановиши, що ОСОБА_2 порушила виконання умов договору, стягнув з останньої в користь ОСОБА_3 3% річних в сумі 728, 38 грн. та інфляційні витрати в сумі 3946,74 грн.

Таким чином, задовольнивши частково позов ОСОБА_3 та стягнувши з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 44 151,12 грн., що складається з 39 476,00 грн. пені, 3% річних в сумі 728, 38 грн. та інфляційних втрат в сумі 3946,74 грн., районний суд правильно зробив відповідні розрахунки, які ґрунтуються на матеріалах справи, відповідають умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні її вимоги про зобов'язання ОСОБА_3 скласти заяву про повний розрахунок за купівлю квартири спростовуються тим, що відповідно до умов договору купівлі-продажу (п.п.2.3, 3.1, 4.3, 4.4) продавець має право затримати складання заяви про повний розрахунок до моменту, коли покупець сплатить суму, нарахованої згідно з договором пені у повному обсязі.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що першою стороною в договірних відносинах порушила умови договору ОСОБА_3, не передавши їй ключі від квартири і, як реакція на це з її сторони було невчасне проведення плати з метою спонукання ОСОБА_3 передати їй квартиру не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та відповідними доказами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про необхідність стягнення з ОСОБА_3 в її користь збитків в сумі 28549, 02 грн., які полягають у здороженні будівельних матеріалів через непередачу ОСОБА_3 ключів від квартири та неможливість провести в квартирі ремонт не підтверджуються відповідними доказами, а саме витратами на придбання будівельних матеріалів, оплатою замовлень на проведення ремонтних робіт, тощо. Крім того, відповідно до п. 4.5 умов договору купівлі-продажу покупець зобов'язаний до моменту повного розрахунку з продавцем не проводити в квартирі перепланування та переобладнання.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За наведених вище обставин, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам у справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні й апеляційну скаргу на оскаржене рішення необхідно відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою Апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.