У х в а л а

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В., Парінової І.К., Cтупак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про скасування акта, звільнення майна з-під арешту, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» на рішення апеляційного суду Полтавської області від 04 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про скасування акта, звільнення майна з-під арешту, зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 12 червня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 57 171 дол. США строком до 11 червня 2015 року зі сплатою 12,5 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 12 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу, за умовами якого у заставу банку було передано автомобіль «Хонда Акорд», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що належав ОСОБА_1 на праві власності.

11 вересня 2013 року при примусовому виконанні рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ОСОБА_2 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кобеляцького районного управління юстиції накладено арешт на все рухоме майно ОСОБА_1, в тому числі і на предмет застави - вказаний вище автомобіль. На даний час, в зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх кредитних зобов'язань, розмір боргу останнього перед банком становить 220010 грн 13 коп. Накладений державним виконавцем арешт на вказаний автомобіль перешкоджає зверненню банком стягнення на нього.

Враховуючи вказане, позивач просив скасувати акт опису і арешту майна від 24 січня 2014 року, складений державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, звільнити з-під арешту, накладеного 11 вересня 2013 року постановою державного виконавця ВДВС Кобеляцького районного управління юстиції та постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції від 25.034.2014 року, зобов'язати Ленінський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції виключити з державного реєстру обтяжень рухомого майна запис від 11 вересня 2013 року №13896096 про обтяження майна: автомобіля «Хонда Акорд».

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2014 року позов задоволено частково. Знято арешт з автомобіля «Хонда Акорд», 2008 року випуску, № шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, який було накладено постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кобеляцького районного управління юстиції від 11 вересня 2013 року у виконавчому провадженні № 39708739.

У задоволенні іншої частини позовних вимог та позовних вимог до Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 04 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Марфін Банк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Марфін Банк» мав переважне право перед іншими кредиторами задовольнити свої вимоги з вартості заставного автомобіля. Накладення арешту на все майно ОСОБА_1, а саме заставний автомобіль, позбавило банк переважного права перед іншим кредиторами розпорядитися заставним майном.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Марфін Банк», суд апеляційної інстанції виходив із того, що права банку, як заставодержателя внаслідок накладення державним виконавцем арешту на все майно, для забезпечення вимог особи, яка не є заставодержателем, не порушені і не потребують захисту у спосіб, визначений ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Судами встановлено, що 12 червня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 57 171 дол. США терміном до 11 червня 2015 року зі сплатою 12,5 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 12 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу, за умовами якого у заставу банку було передано автомобіль Хонда Акорд, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що належав ОСОБА_1 на праві власності.

11 вересня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кобеляцького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 39708739 з примусового виконання судового рішення за виконавчим листом № 553/461/13-ц від 02 вересня 2013 року, виданим Ленінським районним судом м. Полтави, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 307 122,77 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження одночасно було накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

Актом від 24 січня 2014 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ на підставі постанови ВДВС Кобеляцького РУЮ від 22 січня 2014 року здійснено опис арештованого майна - автомобіля «Хонда Акорд», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя.

Відповідно до Інструкції про проведення виконавчих дій № 74/5 від 15 грудня 1999 року та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Із матеріалів справи вбачається, що право застави у ПАТ «Марфін Банк» виникло з 12 червня 2008 року, разом з тим арешт на спірний автомобіль було накладено пізніше - 24 січня 2014 року.

Частиною 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Таким чином, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд апеляційної інстанції на викладене уваги не звернув, належним чином не врахував, що дії відповідача обмежують права ПАТ «Марфін банк» як заставодержателя на звернення стягнення на предмет застави.

Оскільки вказані порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то ухвалене рішення суду апеляційної інстанції не може вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 04 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Cтупак