Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 331/4874/15-ц Головуючий у 1 інстанції:Федченко І.М.
Номер провадження 22-ц/778/6733/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізького національного технічного університету про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Запорізького національного технічного університету про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що з 03 липня 1995 року вона працювала у Запорізькому національному технічному університеті м. Запоріжжя. З 01 жовтня 2000 року до 01 жовтня 2012 року - працювала старшим лаборантом на кафедрі «Фінанси і банківська справа», з січня 2012 року переведена на кафедру «Облік і аудит» старшим лаборантом, згідно наказу № 315-К від 08 жовтня 2012 року, яка створена шляхом виділення з кафедри «Фінанси і банківська справа», згідно наказу № 33 від 28 вересня 2012 року.

19 травня 2015 року її звільнили з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпПУ, наказ № 244-К від 19 травня 2015 року.

На час звільнення кількість штатних одиниць лаборантів визначено Типовими штатними нормативами вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, які затверджено Наказом Міністерства освіти і науки України № 26 від 11 січня 2014 року, в яких в розділі Ш «Кафедра» зазначено, що посади старший лаборант, лаборант, технік визначаються «Чисельність старших лаборантів, лаборантів, техніків встановлюється з урахуванням чисельності викладацького складу кафедри: для кафедр, які забезпечують природно-математичну та/або технічну підготовку, чисельність старших лаборантів, лаборантів встановлюється в обсязі до 40% чисельності викладацького складу кафедри; для кафедр, які забезпечують загальноекономічну та/або соціально-гуманітарну підготовку, в обсязі до 25% чисельності викладацького складу кафедри».

Така кількість бюджетних посад - лаборантів повинна складати 2,25 особи, у відповідальності до кількості викладачів - 9 осіб, але якщо розглядати, що кількість викладачів скорочена за визначенням їм 1,5 ставки, то кількість викладачів повинна складати - 18 осіб, то лаборантів повинно бути - 4,5 особи.

Відповідно до п. 1 Наказу Міністерства освіти і науки України № 669 від 30 травня 2014 року внесено зміни до п. 6 наказу Міністерства освіти і науки України від 11 січня 2014 року № 26 «слова та цифри «з 01 вересня 2014 року» замінити словами та цифрами «з 01 вересня 2015 року».

Наказ Міністерства освіти і науки України № 26 від 11.01.2014 року «Про затвердження Типових штатних нормативів вищих навчальних закладів ІІІ-IV рівнів акредитації» набирає чинності лише 01 вересня 2015 року, тому посилання на цей документ в Наказі Запорізького національного технічного університету № 116 від 25 лютого 2015 року про скорочення її посади старшого лаборанта безпідставне.

Проте, не зважаючи на скорочення посади старшого лаборанта на кафедру, завідувач ОСОБА_4 оформлює двох осіб - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на посади старших лаборантів, які раніше працювали позаштатним розкладом. Крім того вони мають менше досвіду і стажу роботи в порівнянні з нею.

На підставі викладеного, позивач вважає, що її звільнення незаконне та безпідставне. Вона є єдина в сім'ї працююча особа, має безперервний стаж на одному місці більше 20 років, та відповідно виписки з історії хвороби придбала хронічну хворобу, також доглядає за матір'ю, яка потребує постійного медичного догляду.

Всі запропоновані їй вакансії були не за її фахом, тому вона не підписала акти.

Посилаючись на зазначені обставини, збільшивши позовні вимоги, позивач просила зобовязати відповідача поновити її на роботі в Запорізькому національному технічному університеті на посаді старшого лаборанта кафедри «Облік і аудит» (або запропонувати та поновити на гідній іншій посаді), стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з дати незаконного звільнення до винесення судового рішення, відповідно розміру середнього заробітку 2364,53 грн., судові витрати: за юридичні послуги відповідно квитанціям фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 та у сумі 1050 грн. В рахунок відшкодування моральної шкоди, стягнути з відповідача на її користь 1000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом не враховано, що наказ МОН України № 26 від 11.01.2014 року на підставі якого відбулося скорочення чисельності штату набирав чинності лише 01.09.2015 року, та був скасований наказом МОН України № 1082 від 13.10.2015 року так і не набравши законної сили, тому звільнення її 19.05.2015 року є незаконним. Крім того, профспілковий комітет не надав згоду на її звільнення, а запропоновані їй вакансії не відповідали її фаху. Наказ про звільнення підписаний особою, яка не мала повноважень на його підписання. Строк звернення до суду нею не пропущений, тому посилання в рішенні суду на цю обставину є недоцільним. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким поновити ОСОБА_3 на роботі та виплатити їй компенсацію за вимушені прогули.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, щоОСОБА_3 з 03 липня 1995 року працювала у ЗНТУ м. Запоріжжя. З 01 жовтня 2000 року до 01 жовтня 2012 року працювала старшим лаборантом на кафедрі «Фінанси і банківська справа», а з січня 2012 року була переведена на кафедру «Облік і аудит» старшим лаборантом (згідно наказу № 315-К від 08.10.2012 р), яка була створена шляхом виділення з кафедри «Фінанси і банківська справа» (згідно наказу № 33 від 28.09.2012 року).

Відповідно до п. 4 наказу Ректора ЗНТУ ОСОБА_8 від 26.01.2015р. №33 «Про впорядкування Фонду оплати праці, штатного розпису та надбавок стимулюючого характеру» начальнику відділу кадрів та головному бухгалтеру було доручено здійснити оптимізацію штатного розпису та зайняття штатних посад (а.с.51-52).

12.02.2015 року на ім'я Ректора ЗНТУ ОСОБА_8 завідувачем кафедри обліку та аудиту ОСОБА_4 була надана службова про те, що з метою оптимізації штатного розпису просить скоротити посаду старшого лаборанта кафедри «Облік і аудит» (а.с.53).

Відповідно до витягу з протоколу № 6 засідання кафедри обліку і аудиту факультету економіки та управління ЗНТУ від 24.02.2015 року про розгляд питання щодо скорочення посади старшого лаборанта за штатом, рекомендовано до скорочення старшого лаборанта ОСОБА_3 у звязку із систематичним порушенням правил внутрішнього розпорядку та недобросовісним ставленням своїх обовязків (а.с.55-56).

Відповідно витягу з наказу № 116 від 25.02.2015 року по ЗНТУ ліквідовано по кафедрі «Облік та аудит» посаду старшого лаборанта шляхом скорочення штату працівників (а.с.54).

19.03.2015 року ОСОБА_3 попереджена про майбутнє звільнення із займаної посади за п.1ст.40 КЗпП України, у звязку з скороченням штату працівників 19.05.2015 року (а.с.76).

Попередження про звільнення ОСОБА_3 не підписане, про що 19.03.2015 року складено ОСОБА_7 у складі трьох осіб, про відмову від підпису (а.с.87).

Крім того, в даному акті відображено, що ОСОБА_3 були запропоновані інші вакантні посади при звільненні, однак вона від них відмовилася та від підпису в акті відмовилася.

На засіданні кафедри обліку і аудиту факультету економіки та управління Запорізького національного технічного університету рекомендовано до скорочення старшого лаборанта ОСОБА_3 (а.с.73-74).

Відповідно витягу із засідання профкому протокол № 9 від 18.05.2015 року надана згода на розірвання трудового договору із старшим лаборантом кафедри «Облік та аудит» ОСОБА_3 за п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.75).

19.05.2015 року наказом ЗНТУ № 244-К звільнено з роботи ОСОБА_3, старшого лаборанта кафедри обліку і аудиту, 19.05.2015 року у звязку зі скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, згідно ст. 44 КЗпП України (а.с.39).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем - ЗНТУ дотриманий порядок скорочення штату працівників відповідно до діючого законодавства.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та обєктивно зясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями з ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (зі змінами) роз'яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При вирішенні спору судом першої інстанції правильно застосовані вказані норми трудового законодавства та суд дійшов обґрунтованого висновку про дотримання відповідачем процедури звільнення ОСОБА_3 при скороченні штату.

Про майбутнє звільнення позивач ОСОБА_3 була повідомлена за 2 місяці та при її попередженні їй були запропоновані інші вакантні посади, від яких вона відмовилася.

Крім того, в установі відбулося скорочення чисельності штату, про що свідчить штатний розпис, де станом на 01.04.2015 року на кафедрі обліку і аудиту числилося 2 одиниці старшого лаборанта (а.с.68), а станом на 01.06.2015 року 1 одиниця старшого лаборанта (а.с.70).

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою. При дослідженні доказів та їх встановленні, судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно того, що наказ МОН України № 26 від 11.01.2014 року на підставі якого відбулося скорочення чисельності штату набирав чинності лише 01.09.2015 року, та був скасований наказом МОН України № 1082 від 13.10.2015 року так і не набравши законної сили, тому звільнення ОСОБА_3 19.05.2015 року є незаконним, то судом першої інстанції зроблений правильний висновок про те, що накази ректора ЗНТУ № 33 від 26.01.2015 року та № 116 від 25.02.2015 року про скорочення чисельності штату є дійсними, не скасовані та недійсними не визнані.

Інший довід про те, що профспілковий комітет не давав згоду на звільнення не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи наявний витяг із засідання профкому протокол № 9 від 18.05.2015 року (а.с.75).

Інший довід про те, що позивачем не пропущений строк звернення до суду є безпідставний, оскільки в силу ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Суд першої інстанції встановив, що позивач своєчасно отримала трудову книжку 19.05.2015 року, однак до суду з позовом про поновлення на роботі звернулася 15.07.2015 року, тобто понад 1 місяць. Питання про поновлення пропущеного строку нею не порушувалося.

Однак, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованості її позовних вимог, а не за пропуском строку звернення до суду.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі не містять під собою правового підґрунтя та не спростовують висновків суду про відмову у задоволенні позову. За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: