Справа №585/1182/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1268/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Рибалки В. Г. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка» про визнання дій протиправними, покладеня зобовязання по звільненню з роботи, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

23 квітня 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що направив по пошті до адміністрації ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка» заяву про його звільнення у зв?язку з порушенням норм трудового законодавства, а саме порядку зміни системи оплати праці про яку його не повідомили згідно вимог трудового законодавства. Згодом відповідач надіслав на його адресу лист, яким відмовив йому у звільненні з вказаних підстав. Посилаючись на вказані обставини, просив суд визнати протиправною відмову товариства у його звільненні за власним бажанням у звязку із невиконанням норм трудового законодавства, зобовязати відповідача звільнити його з посади за власним бажанням згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 14 квітня 2015 року та стягнути на його користь моральну шкоду у сумі 10000 грн.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції у звязку з неповним зясуванням обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, основною причиною його звільнення вважає порушення порядку зміни оплати праці. Зазначає, що відповідач належним чином не проінформував його про зменшення посадового окладу.

Заслухавши пояснення позивача та його представника які, підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, місцевий суд виходив з того, що зміною в системі оплати праці позивача згідно штатного розпису не порушені трудові права позивача, оскільки на час прийняття нового розпису позивач не працював у відповідача. Правомірність нарахування позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до штатного розпису від 01 лютого 2014 року встановлена рішенням Роменського міськрайонного суду від 03 лютого 2015 року, яке залишене без зміни ухвалою апеляційного суду від 18 березня 2015 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо відмови у позові, але з інших мотивів, тому рішення суду підлягає зміні, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 1999 року перебував у трудових відносинах з ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка».

Встановлено, що позивача неодноразово рішеннями Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 березня 2014 року та від 03 лютого 2015 року, які набрали законної сили, було поновлено на посаді директора представництва відділу розподільчої та складської логістики департаменту продажів.

Під час розгляду попередніх справ судом першої інстанції встановлено, що з 01 лютого 2014 року на підприємстві затверджений та введений в дію новий штатний розпис, відповідно до якого посадовий оклад директора представництва відділу розподільчої та складської логістики департаменту продажів встановлений у розмірі 1219 грн., що підтверджується наказом № 11-ОС від 31 січня 2014 року (а.с. 33).

В суді апеляційної інстанції апелянт та його представник підтвердили факт, що про наявність цього наказу їм було відомо в грудні 2014 року, тобто під час розгляду іншого його позову про зміну дати та підстави звільнення з роботи з 01 серпня 2014 року (а.с. 16).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з часу, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Обґрунтовуючи своє звернення до суду позивач посилався на порушення відповідачем порядку зміни системи оплати праці, що є на його думку причиною звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Однак, за умов, що позивачу було відомо про вказане порушення в грудні 2014 року, але з цим позовом до суду звернувся 23 квітня 2015 року і питання щодо поновлення строку на звернення до суду ним не заявлялось, то колегія суддів не вбачає підстав для визнання неправомірною відмови відповідача у незвільненні позивача за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Крім того, із матеріалів цієї справи вбачається, що в заяві від 06 квітня 2015 року, позивач просив його звільнити з роботи з 14 квітня 2015 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Разом з тим, в суді апеляційної інстанції встановлено, що позивач не вважав себе звільненим з роботи з вказаного часу, оскільки з 19 березня до 24 квітня 2015 року знаходився на лікарняному та надавав лікарняні листи відповідачу для оплати, ці обставини позивач не спростував (а.с. 27-28, 54).

Згідно ч. 1 п. 4 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38, 39 КЗпП України).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач не ставить питання про розірвання трудового договору з відповідачем, а тому його вимоги про покладення зобовязань на відповідача щодо звільнення з 14 квітня 2015 року не є належним способом захисту його прав, оскільки видача наказу про звільнення з роботи позивача є безпосереднім повноваженням роботодавця.

За викладених умов відсутні підстави для задоволення позову.

Суд першої інстанції вказаного не врахував, а тому рішення суду в частині висновків суду щодо підстав відмови у позові підлягає зміні, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2015 року змінити в частині обґрунтування підстав щодо відмови у позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -