Справа № 462/692/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 травня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, про визнання такими, що втратили право користування житлом,

встановив:

Позивачі звернулися в суд з позовною заявою, в якій просять визнати ОСОБА_4 і ОСОБА_5 таким, що втратили право користування житловим будинком по АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги вони мотивують тим, що зазначений будинок належить їм на праві власності. В будинку зареєстровані, однак не проживають протягом багатьох років відповідачі, які добровільно залишили це житло, забрали з такого всі свої речі, не цікавляться будинком і жодних обов'язків по його утриманню не несуть. Жодних поважних причин їх відсутності в спірному будинку немає. Зазначили, що реєстрація відповідачі в будинку порушує їхні права, як власників, володіти, користуватися та розпоряджатися будинком, на підставі чого просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом.

В судовому засіданні позивачі та їх представник ОСОБА_3, позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, при цьому позивачі зменшили позовні вимоги, оскільки їм стало відомо, що відповідача ОСОБА_5 померла в кінці квітня 2015 року, тому просять визнати відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право користування будинком по АДРЕСА_1. Також доповнили, що ОСОБА_4 є їхнім двоюрідним братом, який з 1994-1995 року, після служби в армії, проживав за іншими адресами, а лише час від часу приходив в спірний будинок. Після смерті їхнього діда ОСОБА_10 в листопаді 2006 року ОСОБА_4 в спірному будинку не з'являвся, житлом не цікавився, втратив будь-який зв'язок із таким. Відмітили, що з того часу, вони взагалі не бачились, не спілкувались і не підтримують сімейних відносин. Зазначили, що відповідач витрат на утримання будинку не несе, не проживає у ньому без поважних причин, будь-яких перешкод у користуванні житлом йому ніхто і ніколи не чинив. Просять позов, з врахування заяви про зменшення позовних вимог, задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки, що стверджується актом, складеним ЛКП «Сигнівка» від 03.04.2015 року.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачів проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Треті особи - ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, при цьому кожен з них подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, зазначивши, що позов визнає і просить задовольнити такий.

Заслухавши пояснення позивачів і їх представника, показання свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ч. 1, ч. 3 ст. 402 ЦК України).

Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч.1 ст.402 Цивільного кодексу України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім'ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім'ї власника житла. Таким чином, суб'єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім'ї. Згідно з положеннями ЖК України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України). Об'єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачам ОСОБА_1, якій належить 11/20 частин будинку, та ОСОБА_2, яка є власником 9/20 такого, що підтверджується договором дарування від 20.10.1997 року, реєстровий № 1-3764, свідоцтвом про право власності на будинок від 16.01.2006 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 31.01.2006 року, договором дарування частини житлового будинку від 10.03.2006 року, реєстровий № 1654, витягом № НОМЕР_2 від 14.03.2006 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Згідно довідки ЛКП «Сигнівка» № 741 від 08.05.2014 року, у вказаному будинку зареєстровано одинадцять осіб: позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які є рідними сестрами; їхні батьки ОСОБА_7 і ОСОБА_8, їхня бабуся ОСОБА_6; ОСОБА_9, неповнолітні ОСОБА_13, 1999 року народження, та ОСОБА_14, 2007 року народження, - відповідно чоловік, донька і син позивача ОСОБА_1; ОСОБА_15, 2014 року народження, - неповнолітня донька позивача ОСОБА_2, а також відповідачі ОСОБА_5 - тітка позивачів і ОСОБА_4 - їхній двоюрідний брат.

Як вбачається з пояснень позивачів та показань свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12, письмових пояснень третіх осіб, викладених у їх заявах, у спірному будинку проживають усі особи, зазначені у вказаній довідці, окрім ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_4 з 1994-1995 рр., повернувшись із строкової служби в армії, у спірному будинку не проживав, так як з того часу винаймав окремі помешкання, він лише час від часу навідувався в будинок. На час смерті діда позивачів - ОСОБА_10 в листопаді 2006 року ОСОБА_4 та його мати ОСОБА_5 добровільно залишили будинок по АДРЕСА_1 та забрали звідти усі свої речі, не проживають у спірному житлі, не ведуть із сім'єю позивачів спільного господарства. Лише позивачі і треті особи займались ремонтом і благоустроєм будинку, оплачували комунальні послуги, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 цим не цікавились. Відповідач протягом багатьох років навіть не спілкується з іншими мешканцями будинку, не підтримує з ними сімейних відносин.

Наведене підтверджується поясненнями позивачів, показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, письмовими поясненнями третіх осіб, а також актами ЛКП «Сигнівка» від 02.12.2013 року, 05.02.2014 року, 19.05.2014 року, 01.10.2014 року та 08.12.2014 року.

Судом також безспірно встановлена та обставина, що відповідачу ОСОБА_4 та його матері ніхто і ніколи не чинив перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням, однак, вони не користувалися таким та не приймали участі в утриманні житла протягом вказаного періоду часу.

Згідно відповіді Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області № 16/14-12053 від 19.12.2014 року на адвокатський запит, ОСОБА_5 і ОСОБА_4, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, з приводу чинення їм перешкод у користуванні житлом за вказаною адресою за період з 01.12.2013 року по 19.12.2014 року не зверталися.

Як вбачається з листа Управління житлового господарства Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 2501и-3672 від 18.12.2014 року, на квартирному обліку у Львівській міській раді ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 не числяться.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як стало відомо позивачам, зокрема із відповіді від 06.05.2015 року на адвокатський запит, 29.04.2015 року Залізничним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції зареєстровано смерть ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка померла 28.04.2015 року у м.Львові, чому вони зменшили позовні вимоги, тому суд розглянув справу лише в межах заявлених вимог до ОСОБА_4

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 відсутній за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_1 і не проживає в цьому житлі понад один рік, в судовому засіданні не встановлено поважності причини його відсутності чи наявність домовленості між ним і власниками житла щодо порядку користування будинком, тому ОСОБА_4 слід визнати таким, що втратили право користування житлом - будинком АДРЕСА_1

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 243,60 грн. судових витрат, сплачених позивачами (а.с.1).

Керуючись ст.156 Житлового кодексу України, ст.ст. 401, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом - будинком АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 243,60 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене позивачами, третіми особами в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.