УХВАЛАІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсними правочинів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що влітку 2014 року ОСОБА_5 пред'явив їй до виконання дві боргові розписки на суму 50 тис. грн та 4 тис. доларів США, що еквівалентно 32 тис. грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що грошей у відповідача не позичала та боргових розписок не писала.

Зазначала, що розписки були написані іншій особі і зберігалися нею вдома, проте ОСОБА_5 протиправно заволодів ними.

Враховуючи те, що у розписах не зазначено ім'я відповідача як позикодавця, просила визнати їх недійсними.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, із висновком якого погодився апеляційний суд, застосувавши положення ст.ст. 215, 218, 1046, 1047 ЦК України, правильно виходив із того, що позивачем не доведено тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, зокрема, якій іншій особі вона писала розписки.

Колегія суддів погоджується із висновком про те, що зазначення у розписках прізвища відповідача з помилкою, не тягне за собою їх недійсність, оскільки така обставина не є підставою для визнання правочинів недійсними у розумінні ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Крім того, як убачається із матеріалів справи рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 1 грудня 2014 року, із ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_5 борг за указаними розписками на загальну суму 94 292 грн 70 коп. з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції, та не спростовують висновків судів і не дають підстав вважати, що ними при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову.

Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст. 11 ЦПК України, та заявлених позовних вимог, рішення судів попередніх інстанцій є правильними та законними, ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель
Судді:В.А. Черненко
С.П. Штелик