У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 червня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 1 223 грн 78 коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 43 600 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року скасовано в частині відмови у стягненні витрат на санаторно-курортне лікування та в частині стягнення витрат на правову допомогу, в цій частині ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7 463 грн 24 коп. витрат на санаторно-курортне лікування та 428 грн 35 коп. витрат на правову допомогу.

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року скасувати частково, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі в тій частині, в якій було відмовлено судом першої інстанції, а також в частині стягнення витрат на правову допомогу рішення апеляційного суду скасувати та залишити в цій частині рішення суду першої інстанції, в решті рішення судів залишити без змін.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині задоволення часткового позовних вимог щодо відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що позивач зазнала тілесних ушкоджень з вини відповідача та що витрати на лікування підтверджені належними й допустимими доказами на суму 1 223,78 грн., а розмір стягуваної моральної шкоди в сумі 10 000 грн відповідає тяжкості та тривалості моральних страждань позивача, принципу розумності та справедливості.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції про відмову у стягненні інших сум, апеляційний суд вважав, що з лікарняних листів та квитанцій не вбачається, що захворювання позивачки, придбання ліків, використання послуг таксі, понесення витрат за рентгенівські знімки знаходиться у причинно-наслідковому зв'язку з діями відповідача, вчиненими ним 18 червня 2008 року.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат за пошкоджений одяг, транспортних витрат, понесених у зв'язку з погрозами відповідача, неотриманих доходів від підприємницької діяльності, оплату лікарняних листків, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що дані вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування, та частково задовольняючи такі вимоги, зокрема стягуючи витрати на санаторно-курортне лікування у ДСОЦ «Дружба» у м. Євпаторії Автономної Республіки Крим, апеляційний суд виходив із того, що позивачем підтверджено належними доказами необхідність санаторно-курортного лікування після травм, отриманих нею

18 червня 2008 року, а вказаний вище санаторій є профільним для лікування відповідних захворювань, набутих позивачем у результаті неправомірних дій відповідача.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що ЦМРіСЛ «Крим» у смт. Партеніті Автономної Республіки Крим не є профільним санаторієм для лікування захворювань ОСОБА_2 після травм, отриманих нею

18 червня 2008 року, такий санаторій не входив до числа рекомендованих позивачеві лікувально-оздоровчих закладів, а відтак - витрати на лікування у вказаному закладі відшкодуванню не підлягають.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк