Справа № 522/3650/15-ц
19 травня 2015 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого одноособово судді Донцова Д.Ю.,
при секретарі судового засідання Кінгольц М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії - Одеське обласне управління АТ Ощадбанк до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Позивач, Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі філії Одеське обласне управління АТ Ощадбанк, звернувся до суду з позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_1, шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент продажу, а саме на: девятикімнатну квартиру, загальною площею 170,1 кв.м., житловою площею 88,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 що належить на праві власності ОСОБА_1 та стягнути з відповідача судові витрати.
Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти постановлення заочного рішення.
Відповідач та третя особа у судове засідання не зявилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, що 04 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Державний ощадний банк України (після проведення державної реєстрації змін до Статуту Публічним акціонерним товариством) (далі за текстом Банк) та ОСОБА_2 (далі за текстом Позичальник) був укладений Договір відновлювальної кредитної лінії № 1541/0166 (далі Кредитний договір), згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 200 000,00 дол. США (двісті тисяч доларів США 00 центів) під сплату процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % з кінцевим терміном повернення до 04 вересня 2017 року.
За умовами Кредитного договору, Позичальник зобовязується своєчасно сплачувати на користь Банку проценти за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом згідно графіку погашення заборгованості шляхом внесення коштів щомісяця на рахунок, вказаний у договорі, сплачувати щомісяця проценти за користування кредитом на рахунок нарахованих відсотків.
Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, Кредит надається на споживчі потреби. Кредит надається окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією у період з 04 вересня 2009 року. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за Кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно ануїтетними платежами до останнього числа кожного місяця, починаючи з 04 вересня 2009 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 04 вересня 2017 року.
Крім цього, відповідно до п. 5.2 вищевказаного Кредитного договору, за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, Позичальник зобовязується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення.
З метою забезпечення виконання зобовязань по Договором відновлювальної кредитної лінії №1541/0166 від 04 вересня 2007 року, між Банком (далі Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (далі за текстом відповідач, Іпотекодавець) 04 вересня 2007 року був укладений Іпотечний договір № 2121 (надалі за текстом - Іпотечний договір), посвідчений 04 вересня 2007 року приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований за Р№ 2121, згідно якого Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: девятикімнатна квартира, загальною площею 170,1 кв.м., житловою площею 88,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі за текстом Предмет іпотеки), відповідно до п.1.2. Іпотечного договору.
Відповідно до п. 3.4.1. Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право, у разі невиконання Іпотекодавцем забезпечених іпотекою зобовязань, одержати задоволення з вартості Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами.
На підставі наданих позивачем доказів судом встановлено, що у звязку із невиконанням ОСОБА_2 умов Кредитного договору №1541/0166 від 04 вересня 2007 року та Іпотечного договору № 2121 від 04 вересня 2007 року виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 16 лютого 2015 року складає 502 095,45 дол. США та 7 120,00 грн., з яких:
- прострочений основний борг по кредиту - 200 000,00 дол. США;
- прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.10.2007 по 16.02.2015 року -154 251,07 дол. США;
- прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за період з 01.10.2007 по 16.02.2015 року - 7 120,00 грн.
- пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 16.02.2012 по 16.02.2015 року - 72 130,32 дол. США;
- пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 16.02.2012 по 16.02.2015 рік - 61 880,49 дол. США;
- 3% річних від простроченої заборгованості за основним боргом по кредиту за період з 09.04.2012 по 16.02.2015 рік - 13 833,57 дол. США.
Частиною 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобовязання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: з договорів та інших правочинів.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом ( ч. 1 ст. 598 ЦК України).
Ці підстави зазначені в ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України.
За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбаченого договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 ЦК України).
Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.
У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Відповідно до наслідків, що передбачені ч. 2 ст.1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Статтею 3 Закону України Про іпотеку передбачено, що у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити забезпеченні нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. права чи вимоги яких передане в іпотеку, нерухоме майно не зареєстровані в встановленому порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.
Пунктом 4.3. Іпотечного договору також передбачено право Іпотекодержателя застосувати один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задовольнити вимоги Іпотекодержателя: за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.
Згідно з п. 4.1. Іпотечного договору, у разі порушення зобовязання або умов Іпотечного договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, у якій зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
До того ж, у ч.1 ст. 35 Закону України Про іпотеку вказано, що Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки лише після направлення вимоги про усунення порушення Іпотекодавцю і невиконання її останнім у тридцятиденний строк.
Судом встановлено, що у відповідності до ст. 35 Закону України Про іпотеку та п. 4.1. Іпотечного договору від 04 вересня 2007 року, позивач направив на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 лист-вимогу від 01.10.2014 р. № 28/01-19/1161 та №28/01-19/1161 про усунення порушення та про погашення заборгованості за умов Кредитного договору № 1541/0166 від 04 вересня 2007 року, з попередженням, що у випадку невиконання вимоги позивач змушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки.
Однак вимоги позивача до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у добровільному порядку не виконано.
Статтею 37 Закону України Про іпотеку передбачено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 39 Закону України Про іпотеку одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою Іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Згідно ст. 40 Закону України Про іпотеку, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу Іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома Іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 41 Закону України Про іпотеку реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог ЗУ Про іпотеку.
Частиною 2 статті 62 Закону України Про виконавче провадження визначено, що нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах).
Згідно ч. 3 ст. 62 Закону України Про виконавче провадження майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними ст. 58 ЗУ Про виконавче провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України У Про виконавче провадження визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.
Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до ЗУ Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні.
Таким чином, виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ч. 1 ст. 39, ст. 41 Закону України Про іпотеку, ч. 1 ст. 58, ч. 3 ст. 62 Закону України Про виконавче провадження не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за рішенням суду за ціною, яка встановлюється на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
Відповідно до вимог Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Враховуючи положення зазначеного Закону, спірний предмет іпотеки не підпадає під дію мораторію, так як загальна площа квартири перевищує 140,00 кв.м., а саме має загальну площу 170,01 кв.м.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві.
Також необхідно зазначити, що у звязку з невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань позивач був вимушений понести додаткові витрати, а саме в порядку ЦПК України та ЗУ Про судовий збір від 08.07.2011 № 3674-VI, сплатити про подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. (три тисячі шістсот пятдесят чотири гривні 00 копійок), що підтверджується платіжним дорученням №76369406 від 19 лютого 2015 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
За таких обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позов ґрунтується на законі та є таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин № 5 від 30.03.2012 р., Законом України Про іпотеку, ст. ст. 11, 509, 526, 589, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 60, 88, 169, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя