Категорія: 81 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Киці С.І., Подолюка В.А.

при секретарі Вергуну Т.С.

з участю

представника заявника ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2,

представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_5 про визнання особи недієздатною, встановлення опіки за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у розгляді справи, ОСОБА_6 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

08 листопада 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5 із заявою про визнання недієздатною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначивши, що з 2003 року ОСОБА_7 перебуває на обліку у психіатричному закладі з приводу хронічного психічного розладу, з 17.10.2012 року по 31.01.2013 року перебувала на стаціонарному лікуванні. Внаслідок тяжкого психічного розладу остання не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Він будучи батьком малолітньої ОСОБА_5 як її законний представник просить визнати матір малолітньої ОСОБА_7 недієздатною та призначити його опікуном.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2014 року заяву задоволено.

Визнано ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительку АДРЕСА_2 недієздатною з 9 березня 2004 року.

Встановлено над ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, опіку та призначено її опікунами ОСОБА_4 та ОСОБА_8.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, особа, яка не брала участь у розгляді справи, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій покликається на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, і це відповідає дослідженим в судовому засіданні доказам, що згідно свідоцтва про народження заявник ОСОБА_4 є батьком малолітньої ОСОБА_5, а особа, відносно якої ставиться питання про визнання її недієздатною, ОСОБА_7 її матір'ю (а.с. 3).

Згідно наказу Служби в справах дітей Луцької міської ради від 26.07.2012 року №12 малолітня ОСОБА_5 влаштована в сім'ю ОСОБА_4, оскільки мати ОСОБА_7 не займається вихованням і утриманням дитини (а.с. 4).

З довідки Волинської обласної психіатричної лікарні від 03.04.2013 року №1 убачається, що ОСОБА_7 перебуває під наглядом у закладі з 2003 року з приводу хронічного тяжкого психічного розладу, востаннє лікувалася стаціонарно з 17.10.2012 року по 31.01.2013 року (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

З акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №243 від 26 серпня 2014 року вбачається, що ОСОБА_7 хворіє тяжким психічним захворюванням у вигляді параноїчної шизофренії з приступоподібним-прогредієнтним перебігом, помірно вираженими дефіцитарними змінами особистості, стан нестійкої медикаментозної ремісії. Наявний психічний розлад позбавляє ОСОБА_7 здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.103-104).

06.10.2014 року начальником управління охорони здоров'я Луцької міської ради у справі було внесено подання про призначення ОСОБА_8 опікуном ОСОБА_7 (а.с. 109).

Задовольняючи заяву ОСОБА_4, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_7 слід визнати недієздатною, оскільки остання внаслідок психічного захворювання не розуміє значення своїх дій і не може керувати ними. Крім того, сина ОСОБА_7 ОСОБА_8 та заявника ОСОБА_4 як представника її малолітньої дитини , суд призначив опікунами над ОСОБА_7

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно з ч. 3 ст. 237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.

Враховуючи, що відповідна заява була подана ОСОБА_4 як законним представником малолітньої дитини ОСОБА_7, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у заявника вказаних прав.

Таким чином висновки суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_7 недієздатною особою колегія суддів вважає правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута за відсутності органу опіки і піклування, спростовується матеріалами справи, з яких убачається, що справа була розглянута за участі представників управління охорони здоров'я Луцької міської ради та виконавчого комітету Луцької міської ради, які в даному випадку представляють орган опіки і піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Згідно з ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Відповідно до ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що опікуном особи, яка визнана судом недієздатною, може бути переважно людина, яка перебуває з нею у сімейних або родинних відносинах, та яка має повну цивільну дієздатність.

Матеріали справи свідчать, що заявник є батьком дитини ОСОБА_7, а ОСОБА_8 її сином. Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визнання зазначених осіб опікунами. При цьому представник заінтересованої особи ОСОБА_7 ОСОБА_2 та сама ОСОБА_7 дане рішення не оскаржували.

Разом з тим, що стосується визнання особи недієздатною з 9 березня 2004 року, то в даному випадку судом першої інстанції зроблено передчасний висновок.

Відповідно до ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Якщо від часу виникнення недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною.

В заяві ОСОБА_4 вказує, що ОСОБА_7 страждає на психічне захворювання починаючи з 09.03.2004року, тобто з моменту першої госпіталізації, а тому просив визнати останню недієздатною з 9.03.2004 року, зазначивши, що від часу виникнення недієздатності можуть залежати певні правові наслідки, в тому числі стосовно розпорядження останньою своїм майном. При цьому заявник не зазначає, які угоди укладені ОСОБА_7 за цей період та на чиї права та інтереси може вплинути факт визнання її недієздатною.

Крім того, визнаючи ОСОБА_7 недієздатною з 09.03.2004 року, суд першої інстанції покликався на те, що з моменту встановлення відповідного діагнозу 09.03.2004 року дана особа внаслідок тяжкого психічного захворювання не розуміє значення своїх дій і не може керувати ними, при цьому в основу рішення суд поклав висновок судово-психіатричної експертизи Волинської обласної психіатричної лікарні №1 (акт №240, вих№273 від 05.09.2014 року (а.с.103-104), проте в даному акті не міститься висновку про недієздатність ОСОБА_7 з указаної дати. Отже висновок суду не відповідає встановленим обставинам справи.

З матеріалів справи убачається, що 18 березня 2013 року ОСОБА_7 уклала договір купівлі-продажу належній їй на праві особистої власності квартири за адресою АДРЕСА_1 з ОСОБА_6, після чого зазначена квартира була відчужена ОСОБА_9. 6 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_9 про визнання договору недійсним та витребування квартири на підставі рішення суду про визнання ОСОБА_7 недієздатною.

Отже рішенням суду про визнання недієздатною ОСОБА_7 з конкретної дати, з 09.03.2004 року порушено права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, і подала апеляційну скаргу, ОСОБА_6 Таким чином у цій частині рішення суду слід змінити, виключивши з резолютивної частини рішення зазначення про визнання недієздатної з конкретної дати.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо неправильності висновку суду про визнання недієздатною ОСОБА_7 через суперечливі висновки судово-психіатричної експертизи, а також неправильне призначення опікуном ОСОБА_4, то у цій частині рішення суду не зачіпає інтересів особи, яка не брала участі у справі, та не впливає на її права та обов'язки, а тому дані доводи не заслуговують на увагу.

Виходячи з наведеного, з урахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вказано дату з якої особа визнається недієздатною, тому рішення місцевого суду слід змінити, виключивши з абзацу другого резолютивної частини рішення покликання на дату, з якої особа ОСОБА_7 визнається недієздатною.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у розгляді справи, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2014 року в даній справі змінити.

Виключити з абзацу другого резолютивної частини рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2014 слова «з 09 березня 2004 року».

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: