Справа № 525/1107/15-ц
Провадження № 2/525/327/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2015 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Хоролець В.В.

при секретарі Лопатка О.В.

з участю представника

позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа УДМС України в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1, що надійшов до суду 08.09.2015 року вбачається, що їй на підставі договору дарування від 21.05.2003 року належить на праві власності житловий будинок №19, що розташований по вулиці Шкільна в селі Попове Великобагачанського району Полтавської області. В даному домоволодінні, як вказує позивач, зареєстровані та проживають як члени сімї її онуки. Як зазначає позивачка, її рідний брат ОСОБА_2, який переїхав з м. Донецька та також в цей час хотів придбати житловий будинок в с. Попове Великобагачанського району Полтавської області, попрохав прописати свого сина, а її племінника ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка вказує, що не могла відмовити своєму рідному братові та прописала свого племінника. Він не проживав у її будинку ні одного дня, комунальних платежів не сплачує, позивачка не може отримати субсидію, а живе тільки з пенсії. Позивачка зазначає, що прохала свого брата звязатися із його сином, але він повідомив, що його син ОСОБА_4 проживає зі своєю співмешканкою десь у Полтавському районі, але де саме він не знає, бо вони не спілкуються. Комунальні послуги постійно виростають в ціні і позивачка зазначає, що вже не знає як прожити. Також вона вказує, що відповідач ОСОБА_4 втратив право на користування житловим приміщенням, оскільки не проживає у її будинку більше 10 років.

Посилаючись на вищевикладені обставин, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила суд визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком №19, що розташований по вулиці Шкільна в селі Попове Великобагачанського району Полтавської області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 заявлений позов підтримав в повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені в позові і просив його задовольнити.

Представник третьої особи УДМС України в Полтавській області ОСОБА_3 просила розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, в цілому підтримала письмові пояснення третьої особи у справі (а.с.28).

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно адресної довідки УДМС України у Полтавській області від 24.09.2015 року зареєстрований у встановленому законом порядку на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14). З поштових повідомлень вбачається, що відповідач у справі ОСОБА_4 за місцем своєї реєстрації в селі Попове Великобагачанського району Полтавської області не проживає, судові повістки не отримує. Отже, теперішнє місце знаходження (проживання, перебування) відповідача ні позивачу ОСОБА_1, ні суду невідоме.

Згідно ч.9 ст.74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Ухвалою суду від 17.11.2015 року вирішено викликати відповідача ОСОБА_4 через оголошення у пресі в газеті «Урядовий курєр» в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України (а.с.38).

В газеті «Урядовий курєр» №218 за 21.11.2015 року опубліковане оголошення Великобагачанського районного суду Полтавської області про виклик в судове засідання відповідача ОСОБА_4 на 08 год. 30 хв. 27.11.2015 року (а.с.46). При цьому, відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, згідно ч.9 ст.74 ЦПК України вважається таким, що належним чином сповіщений про день і час розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника третьої особи УДМС України в Полтавській області ОСОБА_3, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа УДМС України в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ст.60 ЦПК України).

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 21.05.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5, позивачці ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок №19, що розташований по вулиці Шкільна в селі Попове Великобагачанського району Полтавської області та зареєстрований Полтавським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_1, записаний у реєстрову книгу №1 за реєстровим №92 від 06.06.2003 року (а.с.4).

З Акту комісії від 13.08.2015 року, який складений з участю сільського голови Корнієнківської сільської ради, депутата цієї сільської ради та сусідів вбачається, що громадянин ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4, але фактично не проживає з дня реєстрації, місце його проживання невідоме (а.с.5).

З довідок №№687, 688, 689 про склад сімї ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, від 17.08.2015 року, виданих Корнієнківською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_6, однак за вказаною адресою не проживає з дня реєстрації (а.с.а.с.6-8).

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

З пояснень представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні та матеріалів цивільної справи (позовної заяви та судових повісток) вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований у встановленому законом порядку в селі Попове Великобагачанського району Полтавської області по вулиці Шкільна №19, однак за даною адресою ОСОБА_4 не проживає та судових повісток не отримує, місце його перебування (знаходження) в даний час невідоме. Витрат на утримання житлового будинку №19 по вул. Шкільна в с. Попове Великобагачанського району Полтавської області, що належить ОСОБА_1, ОСОБА_4 не несе.

Згідно норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України громадянин, які мають у приватній власності будинок (квартиру) і користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати та укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому, обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Обєктом права власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

У відповідності до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає менше шести місяців на рік. Реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Норми ст.6 цього Закону зобовязують особу протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга цієї статті визначає способи захист цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України, а також з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним в будинку, що йому належить, користуються жилими приміщеннями в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

У Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_6 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Зі змісту ст.156 ЖК України вбачається, що члени сімї власника, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються приміщенням нарівні з власником (власниками) будинку (квартири) та втрачають право користування жилим приміщенням при відсутності (не проживанні) в ньому понад шість місяців без поважної причини.

Отже, виходячи з системного аналізу матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі ОСОБА_4, який зареєстрований на проживання в житловому будинку №19 по вулиці Шкільна в селі Попове Великобагачанського району Полтавської області, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1, не проживає в цьому будинку без поважних причин з дня реєстрації, місце його перебування (проживання) в даний час не відоме, він не сплачує комунальні платежі за проживання у вищевказаному домоволодінні та не несе інших витрат щодо утримання цього житлового будинку, що має юридичні наслідки для позивача у справі в частині вчинення юридично значущих дій, повязаних з реалізацією свого права власності на цей житловий будинок. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.47 Конституції України, ст.ст.16,405 ЦК України, ст.ст. 9,150,156,158 ЖК України, ст.ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 3,10,11,60,74,179,212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа УДМС України в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати громадянина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком №19, що знаходиться по вулиці Шкільна в селі Попове Великобагачанського району Полтавської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя