АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Івченко О.М.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним, стягнення суми, визнання договору застави недійсним, зобов'язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним, стягнення суми, визнання договору застави недійсним, зобов'язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати , а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Апелянт посилається, що ним було подано клопотання про відкладення судового засідання 27.03.2014 р., в якому він повідомив про причини своєї неявки.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Унікальний номер справи: 758/9630/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7488/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Зарицька Ю.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Як встановлено судом першої інстанції, у серпні 2014 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся у Подільський районний суду міста Києва з позовом до ПАТ «Родовід Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним, стягнення суми, визнання договору застави недійсним, зобов'язання вчинити певні дії.

Також судом першої інстанції встановлено, що в судові засідання, призначені на 27.02.2015 р. та 27.03.2015 р. позивач не з'явився, явку свого представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

Таким чином, у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, суд має право залишити заяву без розгляду незалежно від поважності причини такої неявки.

Відповідно до положень вказаних норм суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання.

Керуючись позиціями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, слід зазначити, що для вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду поважність причин повторної неявки в судове засідання позивача не мають правового значення, адже факт повторної (другої підряд) неявки в судове засідання позивача незалежно від причин неявки є підставою для залишення позовної заяви без розгляду лише при наявності сукупності таких обставин як: факту належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи; відсутності заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та зазначає, що згідно ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, алe не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - протягом одного місяця.

Оскільки справа у провадженні суду першої інстанції перебувала з серпня 2014 року, тобто значний час, а з боку позивача вбачається зловживання своїми процесуальними правами, суд обґрунтовано, на підставі ст. 207 ЦПК України, залишив позовну заяву без розгляду, оскільки позивач повторно не з'явився в судове засідання, а також від нього не надійшло заяви про розгляд справи у відсутності сторони позивача, що унеможливлює розгляд справи з ухваленням судового рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги, що позивач звертався з заявою про відкладення судового засідання 27.02.2015 р., тому в наступному судовому засіданні 27.03.2015 р. суд не повинен був постановляти ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що мала місце повторна неявка позивача в судове засідання, при цьому клопотань про розгляд справи у його відсутність позивач не надавав.

Як вбачається з матеріалів справи, першу заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з можливим укладенням мирової угоди з банком позивач подав особисто, в день засідання 23.12.2014 р. (а.с. 51). Згідно довідки, наявної в матеріалах справи, в судове засідання 23.12.2014 р. сторони не з'явилися (а.с. 52), про день, час та місце розгляду справи, що відбудеться 27.01.2015 р. повідомлені під розписку позивач та представник відповідача (а.с. 53).

Другу заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з можливим укладенням мирової угоди з банком позивач також подав особисто, напередодні засідання 27.01.2015 р. - 26.01.2015 р. (а.с. 54). Згідно довідки, наявної в матеріалах справи, в судове засідання 27.01.2015 р. сторони не з'явилися (а.с. 55), про день, час та місце розгляду справи, що відбудеться 27.02.2015 р. повідомлено позивача під розписку (а.с. 56).

Третю заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з можливим укладенням мирової угоди з банком позивач також подав особисто, в день засідання 27.02.2015 р. (а.с. 59). Згідно довідки, наявної в матеріалах справи, в судове засідання 27.02.2015 р. сторони не з'явилися (а.с. 60), про день, час та місце розгляду справи, що відбудеться 27.03.2015 р. повідомлено позивача під розписку (а.с. 61).

Згідно довідки, наявної в матеріалах справи, в судове засідання 27.03.2015 р. сторони не з'явилися (а.с. 66).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, подаючи протягом грудня 2014 - лютого 2015 року заяви про відкладення розгляду справи у зв'язку з можливим укладенням мирової угоди з банком, позивачем не надано жодних доказів на обґрунтування вказаних обставин, а саме - заяв, зареєстрованих належним чином банківською установою, якими позивач засвідчував готовність укладати мирову угоду, підтвердження банку щодо можливості розгляду укладення вказаної угоди, будь-якого листування щодо узгодження умов мирової угоди, тощо.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з боку позивача вбачається зловживання своїми процесуальними правами, оскільки в порушення норм ст. 157 ЦПК України тривалий час, а саме з серпня 2014 року, він не з'являвся в судові засідання, хоча заяви про відкладення розгляду подавав до суду в день засідання особисто, посилаючись на переговори з банком про погашення заборгованості та досягнення домовленості, результатом яких може відбутися укладення мирової угоди з подальшим поданням заяви про відмову від даного позову.

Зі сторони позивача не вбачається зацікавленості в розгляді справи, оскільки жодних доказів, що позивач, прибувши в приміщення суду в день судового засідання, не може бути в ньому присутнім, суду першої інстанції не надано.

Не надано таких доказів і під час апеляційного розгляду справи.

Колегія суддів за таких обставин вважає, що посилання апелянта відносно того, що суд першої інстанції порушив норми чинного цивільного процесуального закону, не знайшли підтвердження матеріалами справи.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 312 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: