1Справа № 335/6388/15-ц 2/335/1644/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В. при секретарі Зубович А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про примусове виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про примусове виселення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 29.01.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 був укладений договір дарування частки квартири, за яким позивач набув у власність ? частку квартири АДРЕСА_1

Після дарування жилого приміщення ОСОБА_5 виселилася з жилого приміщення, але відповідачі продовжують мешкати в жилому приміщенні без законних підстав.

В житловому приміщенні знаходяться особисті речі відповідачів та предмети їхнього побуту.

Позивач просить виселити відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі.

В судове засідання відповідачі не з'явилися, представник відповідачів надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення .

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Судом встановлено, що згідно договору дарування частки квартири від 29.01.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_6, реєстровий номер 80 ОСОБА_1 належить д1/4 частка квартири АДРЕСА_1

Згідно довідки Центру обслуговування абонентів №1 від 30.06.2015 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі .

Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно з положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, хоч це і не було пов'язано з позбавленням права на володіння майном.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він визнаний відповідачами, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В даному випадку в наявності є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову відповідно до вимог ст.174 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 174, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про примусове виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1

Зняти ОСОБА_2, ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня проголошення рішення суду. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.В.Воробйов