АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3927/15 Головуючий 1 інст. - Глібко О.В.
Справа № 644/2530/14-ц Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого КРУГОВОЇ С.С.,

суддів ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретаря Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 30 січня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У березня 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, що станом на 11.03.2014 року складає 813964 грн. 40 коп. та просило стягнути на його користь суму судових витрат у розмірі 3654,00 грн.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 30 січня 2015 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 507121 грн. 85 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3654 грн. по 1218 грн. з кожного. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою цього ж суду від 08 квітня 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №014/1932/73/97157.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що договір поруки, який був укладений в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, є припиненим на підставі ст.252, 559 ЦК України та положень пункту 5.1 договору поруки, з яких вбачається, що строк дії цього договору сторонами не встановлено.

Зазначає, що банком було надіслане повідомлення про повне дострокове погашення кредитної заборгованості, тобто відповідно до п.3.13 кредитного договору строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором настав з моменту надіслання банком боржнику такої вимоги. Крім того, позивачем не було пред'явлено вимоги до поручителя протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як того вимагає ч.4 ст.559 ЦК України.

Додатковою угодою від 29.04.2009 року до кредитного договору строк дії кредиту було збільшено, а додатковою угодою від 05.05.2010 року було підвищено розмір процентної ставки, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, крім того, зобов'язання за кредитним договором було змінено без його згоди, що суперечить положенням договору поруки і відповідно до ст.559 ЦК України є підставою припинення поруки.

Позивач в запереченнях на апеляційну скаргу просив відхилити апеляційну скаргу, посилаючись на те, що строк дії кредитного договору чітко визначено, а тому і строк дії договору поруки. Укладенням додаткових угод розмір заборгованості фактично не збільшився, навпаки банк йшов на зустріч позичальнику. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов"язань в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З апеляційною скаргою звернулась відповідач поручитель ОСОБА_2, яка оскаржує рішення в частині стягнення заборгованості особисто с неї. З огляду на це, судова колегія переглядає рішення в апеляційному порядку лише в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 В іншій частині рішення суду не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що взятих на себе зобов'язань божник не виконує, у зв'язку із чим на його адресу банком було направлено вимогу про дострокове повне виконання грошових зобов'язань, яка була залишена без відповіді та задоволення, у зв'язку із вищенаведеним утворилась заборгованість, яка відповідно до вимог законодавства підлягає стягненню з відповідачів.

З таким висновком суду, судова колегія не погоджується частково, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 08 лютого 2008 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №014/1932/73/97157, за яким Банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 25730 дол. США на придбання автомобіля «KIA Magentis» 2007 р.в., строком на 84 місяці з процентною ставкою 12,95 % річних (а.с.16-30).

Того ж дня, на забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2. було укладено договір поруки №014/1932/73/97157/2, згідно якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати по борговим зобов'язанням боржника та несе солідарну відповідальність з ним.

Додатковою угодою від 29 квітня 2009 року №014/1932/73/97157/1 строк кредиту буд збільшений на 13 місяців. Додатковою угодою від 04 червня 2009 року за №014/1932/73/97157/2 встановлено, що фактична заборгованість позивальника станом на дату її укладання становить 22889,99 дол. США. Додатковою угодою від 05 травня 2010 року №014/1932/73/97157/3 встановлено, що фактична заборгованість позивальника станом на дату її укладання становить 24428,48 дол. США. (а.с.31-37).

Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється. якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Зі змісту п. 5.1. договору поруки № 014/1932/73/97157/3 вбачається, що цей договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до повного виконання Боргових Зобов'язань за Кредитним договором.

Тобто, строк дії договору поруки № 014/1932/73/97157/3 не встановлений сторонами договору у відповідності до ст. 252 ЦК України.

Згідно п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати».

У відповідності до п. 3.13 кредитного договору № 014/1932/73/97157 банк має право вимагати від Позичальника дострокове повернення кредиту та виконання інших зобов'язань у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником умов кредитного договору.

Таке дострокове погашення повинно бути здійснене Позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання Позичальнику відповідного повідомлення від Банка з вимогою дострокового пог ашення.

Повідомлення про повне дострокове погашення кредитної заборгованості було надіслано боржнику, про що банк сам зазначив в позовній заяві.

Але в суді апеляційної інстанції з"ясовано, що на адресу боржника направлявся лист-повідомлення від 01.06.2012 року зі змісту якого вбачається, що він не містить вимог банку про дострокове погашення кредиту. Що стосується позовної заяви, представник банку пояснив, що в ній помилково зазначено про надіслання вимоги.

З огляду на це, судова колегія вважає, що ці доводи представника ОСОБА_2 не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Додатковою угодою від 29 квітня 2009 р. до кредитного договору № 014/1932/73/97157. строк кредиту (строк користування кредитом) було збільшено до 97 місяців.

Додатковою угодою від 05 травня 2010 р. було підвищено розмір процентної ставки на 500 базисних пунктів.

Тобто, зобов'язання за кредитним договором було змінено без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Пунктом 22 Постанови Пленуму ВСС України від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», чітко визначено, що якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

В договорі поруки № 014/1932/73/97157/3 можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя не передбачена.

Таким чином, на підставі ст. 559 ЦК України порука є припиненою.

Підстав для стягнення з поручителя заборгованості не має.

Крім того, сторонами не заперечувалось, що фізична особа ОСОБА_4 був визнаний банкрутом. Позивач звертався до ліквідаційної комісії із заявою кредитора і отримав частково суму на погашення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23 жовтня 2012 року був затверджений ліквідаційний звіт. Незважаючи на це, з позовом до поручителя банк звернувся 20.03.2014 року майже через півтора роки, тобто з пропуском шести місячного строку.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 30 січня 2015 року - відносно ОСОБА_2 - скасувати. В задоволенні позову до ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -