УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Львіввугілля» про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 02 листопада 1977 року він був прийнятий на роботу учнем слюсаря по ремонту обладнання на шахту «Ім. Героя Радянського союзу А.В. Лопатіна» в/о «Укрзахідвугілля».

17 листопада 1978 року звільнений у зв'язку з призовом на військову службу.

Прийнятий на роботу 18 листопада 1981 року підземним електрослюсарем ІІІ розряду на шахту «Ім. Героя Радянського союзу А.В. Лопатіна» в/о «Укрзахідвугілля».

20 лютого 1987 року переведений на посаду підземного електрослюсаря ІV розряду.

13 червня 1995 року переведений на посаду підземного електрослюсаря V розряду.

30 жовтня 2006 року позивач звільнений з роботи згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України з шахти «Бендюзька» ДП «Львіввугілля».

У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці у позивача значно погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою.

З 25 січня по 14 лютого 2007 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в Червоноградській ЦМЛ.

З 22 лютого по 05 березня 2007 року проходив курс лікування в Оздоровчо-лікувальному комплексі «Ровесник».

З 23 березня по 13 квітня 2007 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Сокальській ЦРЛ.

З 27 квітня по 11 травня 2007 року перебував на стаціонарному лікуванні Львівської обласної клінічної лікарні.

З 10 грудня по 29 липня 2007 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в Червоноградській ЦМЛ.

З 24 січня по 28 лютого 2008 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Львівській обласній клінічній лікарні.

З 27 червня по 11 липня 2008 року перебував на стаціонарному лікуванні в Сокальській ЦРЛ.

З 05 травня по 26 травня 2010 року знаходився на стаціонарному лікуванні Червоноградській ЦМЛ.

Згідно з актом розслідування професійного захворювання від 23 травня 2007 року проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання та зроблено висновок про шкідливі умови праці.

Згідно з довідкою від 05 червня 2007 року, виданої Львівським обласним центром МСЕК позивачу вперше та безтерміново встановлено 40% втрати працездатності та 05 червня 2007 року встановлено ІІІ групу інвалідності.

Згідно з довідкою від 28 жовтня 2008 року в результаті переогляду позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності безтерміново.

Внаслідок отримання професійного захворювання позивачу завдано моральну шкоду, з цих підстав просив позов задовольнити.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2014 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2014 року, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що останнім місцем роботи позивача було ДП «Шахта «Бендюзька».

Акт розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_4 від 23 травня 2007 року був складений ДП «Шахта «Бендюзька».

Згідно з п. 16 акта професійне захворювання виникло при виконанні робіт в шкідливих умовах протягом стажу роботи на шахті № 1 «Червоноградська» з 18 листопада 1981 року по 13 червня 1995 року, по професії електрослюсар підземний протягом 13 років 7 місяців, на шахті «Бендюзька» з 13 червня 1995 року по 30 жовтня 2006 року по професії електрослюсар підземний протягом 11 років 4 місяців.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що обов'язок по виплаті відшкодування моральної шкоди не був переданий та прописаний у розподільчому балансі ДП шахти «Бендюзька» від ДП «Львіввугілля», оскільки ВП «Шахта «Бендюзька» ДП «Львіввугілля» не було встановлено факту виникнення профзахворювання та не було проведено нарахування відшкодування моральної шкоди, а отже зобов'язання перед позивачем не існували на момент реорганізації ВП «Шахта «Бендюзька» в ДП «Шахта «Бендюзька». Позивач ОСОБА_4 як на момент реорганізації так і після її проведення, перебував у трудових відносинах лише з ДП «Шахта «Бендюзька», а тому немає підстав для покладення обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди саме на ДП «Львіввугілля» за зобов'язаннями ДП «Шахта «Бендюзька».

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Н.А. Горелкіна І.М. Завгородня