Єдиний унікальний номер 243/3030/15-ц Номер провадження 22-ц/775/418/2015
Головуючий у 1 інстанції Лаптєв М.В. єдиний унікальний номер 243/3030/15-ц
Доповідач: Папоян В.В. номер провадження 22-ц/775/418/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Папоян В.В.,

суддів Біляєвої О.М., Груіцької Л.О.,

за участю секретаря Охріменко З.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» про встановлення факту проживання однією сім'єю та відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення факту проживання однією сім'єю та відшкодування матеріальної і моральної шкоди. На обґрунтування вимог зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року внаслідок обриву проводів лінії електропередачі, що належать відповідачу та обслуговується його структурним підрозділом - Ясинуватським РЕМ, від впливу електричного струму помер ОСОБА_3, який був батьком позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та з яким позивач ОСОБА_1 перебувала у фактично шлюбних відносинах і мешкала однією сім'єю. Внаслідок чого їм завдано матеріальну та моральну шкоду.

Просили встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з померлим; стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів по 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3, яка на час смерті батько була неповнолітньою, продовжувала навчання і на момент смерті батька мала право на одержання від нього утримання, на відшкодування матеріальної шкоди одноразово 27 885 грн. 52 коп. за період з 06.08.2012 року по 30.06.2016 року.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2015 позов (з урахуванням додаткового рішення того ж суду від 21 серпня 2015 року) задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 60 000 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька та на користь позивача ОСОБА_3 одноразово на її утримання за період з 06.08.2012 року по 30.06.2016 року 13 942 грн. 76 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено та розподілені судові витрати, стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір.

С зазначеним рішенням не погодилися сторони та надали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про встановлення факту проживання з померлим однією сім'єю та відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги. На обґрунтування скарги посилається на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам. Зазначає, що суд безпідставно не прийняв до уваги надані нею докази спільного проживання.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду в частині стягнення на її користь моральної шкоди змінити та задовольнити її вимоги у повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначає, що судом не в повній мірі враховані глибина та ступень моральних страждань.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить рішення суду в частині стягнення на її користь моральної шкоди та витрат на утримання змінити та задовольнити її вимоги у повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначає, що судом не в повній мірі враховані глибина та ступень моральних страждань та помилково зменшив суму на її утримання оскільки відповідно до ч.3 ст. 1200 ЦК України особам які втратили годувальника шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної внаслідок втрати годувальника та інших доходів.

Відповідач також не погодився з рішенням суду та надав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема вважає, що позивачами не доведено факт завдання шкоди з їх вини, відсутній причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та діями відповідача, не надано доказів на підтвердження розміру шкоди, невірно застосована ст. 1200 ЦК України.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів доводи апеляційних скарг позивачів підтримав, проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечував, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, по суті позовних вимог.

Інші особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що рішення суду підлягає частковому скасуванню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 309 ЦК України підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

При розгляді справи встановлено ІНФОРМАЦІЯ_3 року внаслідок обриву проводів лінії електропередачи, що належать відповідачу та обслуговується його структурним підрозділом - Ясинуватським РЕМ, від впливу електричного струму помер ОСОБА_3, який був батьком позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується копіями свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 05 травня 1984 року та НОМЕР_3 від 15 лютого 1995 року, відповідно; копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 06 серпня 2012 року, довідкою про причину смерті від 06 серпня 2012 року.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

За таких обставин, задовольняючі частково позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з вимог ст. 1187, 1168 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку, що у позивачів, які є доньками померлого, є право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок смерті батька. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди є справедливою та такою, що відповідає характеру і ступеню моральних страждань та засадам розумності, виваженості і справедливості.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», щодо не доведеності факту завдання шкоди спростовуються матеріалами справи, у тому числі повідомленням Ясинуватської міжрайонної прокуратури від 20 листопада 2012 року про передачу матеріалів кримінального провадження, з якого убачається, щоІНФОРМАЦІЯ_2 року за адресою АДРЕСА_1 вбито током ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відомості про що 20.11.2012 року зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, та довідкою про причину смерті від 06 серпня 2012 року, яка видана Ясинуватським відділенням Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи, відповідно до якої причиною смерті є вплив електричного струму.

Апеляційний суд не приймає до уваги заперечення відповідача з цього приводу оскільки згідно ст.. 10 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог, та відповідачем не надано належних доказів на спростування цього факту.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», що позивачами не доведено наявність їх вини у завданні шкоди, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Тобто, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. У даних правовідносинах цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини.

Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, в тому числі завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо визначеного судом розміру відшкодування моральної оскільки моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. З рішення суду вбачається, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно досліджені всі обставини по справі, у тому числі: понесена позивачами тяжка невиправна втрата близької людини, важкість змін в їх житті, характер та обсяг перенесених ними та таких, що продовжуються, душевних страждань, з урахуванням яких суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди є справедливою та такою, що відповідає характеру і ступеню моральних страждань та негативних наслідків.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 що судом безпідставно відмовлено у задоволені позовних вимог про встановлення факту проживання з померлим однією сім'єю та відшкодування моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції вірно виходив з того, що згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог, та позивачем не доведено обґрунтованість її позовних вимог.

При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 08 жовтня 1982 року по 17 жовтня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 17 жовтня 2000 року Ясинуватським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області ОСОБА_1 видано свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_4. Відповідно до копії домової книги за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та на час смерті був зареєстрований померлий ОСОБА_3

Проте за приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, проте позивачем не доведено наявність зазначених фактів. Реєстрація осіб за однією адресою не є належним доказом проживання осіб однією сім'єю.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не дано належну оцінку наданим нею доказам, якими підтверджується факт спільного проживання, не приймаються до уваги, оскільки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Висновки суду відповідають встановленим обставинам та підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Відповідно до ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

З матеріалів справи убачається, що на час смерті батька ОСОБА_3 була неповнолітньою та в подальшому продовжувала навчання, що підтверджується копією атестату про повну загальну середню освіту НОМЕР_5 від 30 червня 2013 року, довідками Київського національного університету культури і мистецтва від 03.06.2014 року та 27.10.2015 року, договором про підготовку фахівця з вищою освітою від 02.09.2013 року.

За таких обставин, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що остання має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок смерті батька передбаченої ст. 1200 ЦК України.

Проте визначаючі розмір відшкодування суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення ст. 1195 ЦК України якою врегульовано порядок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, та для розрахунку суми відшкодування виходив з мінімальної заробітної плати. Крім того, безпідставно зменшив розмір відшкодування з урахуванням права позивача на утримання від іншого з батьків.

Відповідно до ч.2 ст. 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Згідно з ч. 3 ст. 1200 ЦК України особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Відповідно до роз'яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди при визначенні розміру відшкодування шкоди непрацездатним утриманцям загиблого заробіток і інші доходи (аліменти, будь-яка матеріальна допомога і т. п.), які має особа, що одержує відшкодування із зазначених підстав, заліку не підлягають.

Тобто зі змісту вказаних правових норм убачається, що непрацездатним особам, які знаходились на утриманні померлого і мають право на відшкодування шкоди у зв'язку з його смертю, відшкодування визначається у розмірі середньомісячного заробітку померлого за відрахуванням частки, що припадала на самого померлого і працездатних осіб, які знаходились на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Тобто для визначення суми відшкодування, яку мають право вимагати кожна із непрацездатних осіб, визначених цією статтею, треба визначити середньомісячний дохід померлого. Середньомісячний дохід визначається за правилами ст. 1197 ЦК. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Відповідно до ст.1197 ЦК України якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості.

З наявної в матеріалах прави копії трудової книжки убачається, загиблий ОСОБА_3 був некваліфікованим працівником та на час смерті не працював. Зазначені обставини сторонами по справі не спростовуються.

Згідно інформації головного управління статистики у Донецькій області середньомісячна заробітна плата одного штатного працівника у м.Ясинувата станом на серпень 2012 року становить 3222 грн.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Оскільки звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 просила стягнути на її користь матеріальну шкоду завдану втратою годувальника у сумі 27 885 грн. 52 коп., тобто з розрахунку мінімальної заробітної плати, що не перевищує розміру середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника у м.Ясинувата, тому з відповідача на її користь підлягає стягненню саме ця сума.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення по справі та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірних правових висновків у тих правовідносинах, що виникли між сторонами тому рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди змінити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» на користь ОСОБА_3 одноразово за період з 06 серпня 2012 року по 30 червня 2016 року на її утримання 27 885 (двадцять сім тисяч вісімсот вісімдесят п'ять) грн. 52 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: