Справа № 477/2273/15-ц
Провадження № 2/477/1043/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

22 грудня 2015 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді - Семенової Л.М.,

при секретарі - Федоровській Л.А.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 24430,50 грн. та судові витрати по справі.

В позовній заяві зазначав, що 12 липня 2007 року між сторонами був укладений договір кредиту б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік.

Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідачка не виконувала його умови та не сплачувала кредитні платежі належним чином, через що станом на 01 вересня 2015 року за нею утворилася загальна заборгованість в сумі 24430,50 грн., тому просив стягнути її з відповідачки на свою користь та понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, причини неявки не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 31, 33-34), у звязку з чим суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом було встановлено, що 12 липня 2012 року між позивачем та відповідачкою був укладений в письмовій формі кредитний договір (далі Договір), в якому сторони узгодили всі його умови (а.с. 12).

Відповідно до Договору публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі Банк), що мало на той час статус закритого акціонерного товариства, зобовязалося надати позичальнику, тобто відповідачці, споживчий кредит шляхом відкриття кредитної лінії з кредитним лімітом 15000 грн. зі строком дії кредитного ліміту до закінчення строку дії картки, зі сплатою за користування кредитними коштами 2,5 % на місяць на залишок суми заборгованості.

На підтвердження укладення Договору між сторонами були складені та підписані анкета-заява на видачу кредиту.

Згідно вказаної заяви, позичальник ознайомлена із Умовами та Правилами надання банківських послуг. Також цією заявою позичальник виразила згоду про те, що вищевказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Також, відповідно до розділу 8 Умов надання банківських послуг, що є складовою Договору, передбачена відповідальність позичальника за невиконання умов щодо повернення кредиту.

Згідно п.п.8.6 Умов, позичальник зобовязався сплатити Банку штраф в сумі у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову у разі порушення строку платежів за цим Договором більш як на 120 днів.

Пунктом 9.12 вказаних Умов передбачено, що вказаний Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Однак, якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформувала іншу про припинення дії Договору , то він автоматично лонгується на той самий строк.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст.1049, ч. 1 ст.1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.

З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобовязання, а позичальниця навпаки, порушила умови Договору в частині вчасного повернення кредиту та процентів за користування ним.

У звязку з вказаним, за позовом Банка рішенням суду від 22 травня 2012 року з відповідачки було стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитом в сумі 35130,37 грн., з яких заборгованість по кредиту 11589,69 грн., про процентах 21391,96 грн., а також стягнуто штраф в сумі 500 грн. та 1649,08 грн. (а.с. 7).

З досліджених письмових доказів, в тому числі розрахунку Банка (а.с. 9-11), слідує, що відповідачкою до цього часу заборгованість не погашено.

При цьому, сума заборгованості з тіла кредиту залишилася незмінною, отже вказана сума може бути стягнута в порядку виконання вищевказаного судового рішення, а не з предявленням повторних позовних вимог щодо цього.

З цих же підстав підлягають задоволенню частково і вимоги Банка про стягнення процентів в розмірі 24940,03 грн. (46331,99 грн. 21391,96 грн.).

Така ж позиція викладена уПостанові Верховного Суду України у справі за №6-1206цс15, згідно якої позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Зі змісту статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та кредитного договору слідує, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

За вказаного, враховуючи що відповідач продовжує допускати порушення умов договору та за нею утворилася нова заборгованість зі сплати процентів, Банк має право на отримання штрафних санкцій за умовами договору.

В той же час, нарахування процентної складової штрафу в розмірі 5% від суми позову (п. 8.6 Договору), не відповідає положенням ч.2 ст. 549 ЦК України, згідно яких штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За такого, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог Банка щодо стягнення суми боргу по процентам, що виникла з 31 січня 2012 року в сумі 24940,03 грн., а також суми штрафу у розмірі 500 грн., тобто в загальному розмірі 25440,03 грн.

Разом з тим, з урахуванням положень ст. 11 ЦПК України, суд обмежений заявленими вимогами, що предявленні до стягнення в розмірі 24430,50 грн., та саме у вказаному розмірі останні, з урахуванням вище наведеного, підлягають стягненню з відповідачки.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки також підлягають стягненню судові витрати на користь Банка в сумі 1218 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 12 липня 2007 року б/н, що утворилася станом на 01 вересня 2015 року, в загальній сумі 24430 (двадцять чотири тисячі чотириста тридцять) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» судові витрати у виді судового збору в сумі 1218 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. Строк, протягом якого розглядалася заява про скасування заочного рішення, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії.

Суддя Л.М. Семенова