Справа № 638/5693/15-ц
Провадження № 2/638/4696/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді РУДНЄВОЇ О.О.

При секретареві РОМАНОВІЙ О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за установку лічильників, стягнення частки коштів отриманої економії за ефективності застосування лічильників, стягнення витрат за надсилання поштових повідомлень, індексу інфляції та 3% річних за користування чужими грошовими коштами в загальній сумі 1116,00 гривень,-

УХВАЛИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом 07.04.2015 року, просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за установку лічильників в підїзді будинку в сумі 400,00 гривень, стягнути частку коштів отриманої відповідачкою ОСОБА_2 економії за ефективність застосування лічильників в сумі 571,67 гривень, стягнути витрати за надсилання поштових повідомлень в сумі 3,65 гривень, стягнути індекс інфляції 91,87 гривень без вказання періоду стягнення та стягнути 3% річних за користування чужими грошовими коштами в сумі 48,80 гривень (загальна сума 1116,00 гривень), а також стягнути з відповідачки 1000,00 гривень моральної шкоди. 16.12.2015 року позивач відмовився від позовних вимог про стягнення моральної шкоди, про що підтвердив в судовому засіданні 18.12.2015 року.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що він і відповідачка мешкають в будинку № №75б у другому підїзді, будинок є житловим кооперативом «Резеда-7». В жовтні 2010 року виникло питання про доцільність встановлення лічильника теплопостачання з метою економії коштів при сплаті за опалення, але правління кооперативу від встановлення лічильника за кошти кооперативу відмовилося, пояснивши, що у кооперативу не має на це відповідних коштів і кожен винен вирішувати питання по своєму підїзду самостійно та встановлювати ці лічильники за власні кошти мешканців. У звязку з чим були проведені збори жильців 2-го підїзду, які на ці умови погодилися та його обрали відповідальним за укладення договору про розробку технічної документації, придбання лічильника, його встановлення тощо. 05.10.2010 року був складений акт про виготовлення проекту, вартість проекту склала 4000,00 гривень, придбане сантехнічне обладнання на суму 7606,83 гривень ,10.11.2010 року було здійснено роботи по монтажу лічильника вартістю 4000,00 гривень та 03.12.2010 року актом № 2749 лічильник було прийнято до експлуатації.

Вартість витрат для кожної квартири підїзду склала по 400,00 гривень для трьохкімнатної квартири та по 200,00 гривень для однокімнатної квартири та по 300,00 гривень для двохкімнатної квартири. Відповідачка ОСОБА_2 від сплати коштів відмовилася, що спонукало позивача неодноразово до неї звертатися.

Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час розгляду справи сповіщена неодноразово, своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази по справі, суд приходить до наступного:

Судом неодноразово розяснені позивачу вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України відносно тих обставин, що обовязок щодо доказування обґрунтованості своїх доводів та вимог законодавцем покладено на сторони, а судом докази тільки оцінюються та суд розглядає справу, виключно, в межах заявлених позовних вимог.

На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою відсутні будь-які угоди та домовленості, відсутні правові відносини.

На підставі ст.16 Цивільного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до правопорушення і інше.

У відповідності з ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи тощо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідачка має відносини з Житловим кооперативом «Резеда-7», доказів тим обставинам, що вона є членом цього кооперативу суду не надано, статут ЖК «Резеда-7» суду не наданий, але у відповідності з Типовим Статутом житлового кооперативу та Законом України «Про кооперацію» на члена кооперативу покладаються обовязки по виконанню рішення загальних зборів члену кооперативу, але не всіх зборів, а лише тих, що прийняти 2/3 голосів членів кооперативу.

Діючим законодавством України не передбачено ані проведення обовязкових зборів жильців підїздів, сходинкових площадок тощо. Рішення, яке прийняте жильцями конкретного підїзду житлового будинку підлягає виконанню тільки за умови, що всі особи його підписали та погодилися виконувати добровільно. Це, насамперед, є правом територіальної громади міста, до якої відносяться жильці кожного будинку, вулиці, мікрорайону тощо.

Доказів тим обставинам, що відповідачка ОСОБА_2 була присутня на зборах та письмово підтвердила своє бажання нести відповідні витрати суду не надано.

Суд приходить до висновку, що у випадку, коли особа не дає згоди на сплату коштів за таким рішенням, примусити її до виконання рішення, яке з цією особою не узгоджене у порядку ст.16 ЦК України не є можливим, бо у такому випадку сума витрат винна бути розподілена в рівних частках на всіх осіб, які приймала участь в таких зборах та приймали участь в зібранні відповідної суми коштів.

Ті обставини, що позивач особисто доплатив 6000,00 гривень до зібраної суми, суд вважає недоведеними, але, навіть при умові, що ці кошти були сплачені позивачем, суд вважає, що це була особиста воля позивача, бо ніхто його для таких дій не спонукав.

Суд не має права давати моральної оцінки діям, бездіяльності та поведінці учасників судового провадження, суд має право тільки дослідити докази в їх сукупності та дати оцінку саме наданим сторонами доказам.

Дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в повному обсязі є недоведеними належними доказами та не можуть бути задоволені, бо не знайшли документального підтвердження обставини, які б свідчили за наявність у відповідачки перед позивачем будь-якого зобовязання, також не є підтвердженими обставини, які свідчать про отримання відповідачкою відповідного прибутку за користування встановленим лічильником теплопостачання на підїзд будинку, судом розяснено позивачу про те, що цим обставинам винна бути надана тільки експертна оцінка, але бажання щодо призначена експертизи та сплати її вартості позивач не виявив.

Посилання позивача на вимоги ст,1212 ЦК України, суд вважає хибними, бо

Стаття 1212 Цивільного Кодексу України передбачаєсаме загальні положення про зобовязання у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави

1. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

2. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

3. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Суд приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_2 не здобула ніякого майна та не зберегла його у себе за рахунок іншої особи, бо з пояснень вбачається, що лічильник встановлено в підвалі житлового будинку №72-б по пр. Перемоги в м. Харкові під підїздом №2, а на підставі.1.1 рішення Конституційного Суду України № 4-п/2004 від 02.03.04 року «допоміжні приміщення (підвали, кладовки, сараї, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнатах у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення обєднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.»

Такі вимоги Рішення Конституційного Суду України № 4-п/2004 від 02.03.04 року стосуються тільки до допоміжних приміщень будинку але не можуть бути застосовані до таких приміщень, які допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку не визнані.

Таким чином, суд вважає, що, навіть при умові, виходу власників кооперативних квартир з кооперативної власності житлового будинку до особистої власності допоміжні приміщення передаються у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир, різновидом цієї приватизації саме і є перевід з кооперативної власності в особисту. Тобто, суд не вбачає підстав вважати, що відповідачка ОСОБА_2 незаконно зберігає в себе майно за рахунок іншої особи, бо майном, яке придбано є матеріальна річ лічильник.

Також суд вважає недоведеним той факт, що відповідачка саме користується послугами встановленого в підїзді лічильника, бо надані суду квитанції по сплату за теплопостачання та гаряче водовідведення на імя ОСОБА_3 (до якого позов не предявлено) та крім того, суду не доведено, яким чином позивач здобув копії цих квитанцій (які йому не належать), тобто ці докази (арк. справи 33-34) суд вважає недопустимими, тобто здобутими неналежним шляхом.

Крім того, суд ураховує той факт, що про те, як вважає позивач було порушене його право він дізнався в жовтні 2010 року, а з позовом звернувся тільки 07.04.2015 року, тобто майже через чотири з половиною роки, строк позовної давності сплинувся, бо

Ст.256 ЦК України передбачено, що

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ст.257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності зі ст.267 ЦК України:

1. Особа, яка виконала зобовязання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

2. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

5. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Але ураховуючи ті обставини, що відповідачка з заявою про збіг терміну позовної давності до суду не зверталася, судом розглянуто позов на загальних підставах.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги недоведені, необґрунтовані та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10,11,15,57,58,60,209,212,214-215 ЦПК України, ст.ст.16,1212 ЦК України,-

СУД В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за установку лічильників, стягнення частки коштів отриманої економії за ефективності застосування лічильників, стягнення витрат за надсилання поштових повідомлень, індексу інфляції та 3% річних за користування чужими грошовими коштами в загальній сумі 1116,00 гривень - визнати необґрунтованими та в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду з мотивувальною частиною виготовлено судом у пятиденний термін після проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, 23.12.2015 року .

Головуючий: суддя О.О.РУДНЄВА

Рішення суду виконано головуючим власноруч в нарадчій кімнаті

Суддя О.О.РУДНЄВА