Номер провадження: 22-ц/785/4355/15
Головуючий у першій інстанції Чебан Н. В.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок,-

встановила:

У грудні 2014року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.04.2000 року між ним та ОСОБА_4 у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Після укладання договору, в той же день покупцем була виплачена сума за купівлю житлового будинку, а саме 2350 доларів США, що підтверджується розпискою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив поновити йому строк для звернення до суду за захистом порушених прав, визнати договір купівлі-продажу зазначеного будинку, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, від 10.04.2000 року - дійсним, визнати за ОСОБА_3 право власності на вищевказаний житловий будинок.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, оскільки право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, не порушено, позовні вимоги не доведено.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, що 10 квітня 2000 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.4).

Відповідно до розписки від 10.04.2000 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 2350 доларів США, що підтверджується розпискою (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, актовий запис № 32 (а.с.6).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, від 09.12.2014 року за № 1073 вбачається, що ОСОБА_3 дійсно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з 2003 року (а.с.14).

ОСОБА_3 в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на необізнаність щодо обов'язковості нотаріального посвідчення зазначеного договору, тому він вважав договір дійсним, та лише у грудні 2014 року, коли він звернувся до Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району з проханням приписати у зазначеному будинку свою дружину, йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю у ОСОБА_3 права власності на будинок, що й вимусило позивача звернутися до суду (а.с.15).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, оскільки договір купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений 10.04.2000 року, а закон не має зворотної дії та не поширюється на правовідносини, які виникли до набрання чинності ЦК України, то при вирішенні спору слід керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму.

Статтею 225 ЦК УРСР передбачалось, що право продажу майна належить власнику.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (ст. 47 ЦК УРСР).

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах при визнання угод недійсними" зазначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки ОСОБА_4 помер, то суд не може перевірити чи була досягнута згода з істотних умов угоди чи були в наявності передбачені законом обмеження, чому угода не була нотаріально посвідчена.

ОСОБА_3 не довів законність набуття права власності на будинок АДРЕСА_1, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості позовних вимог.

Що стосується пропуску строку позовної давності, то колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 76 ЦК УРСРперебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічним чином питання початку перебігу строку позовної давності визначені також ст. 261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, у разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що для встановлення обставин по справі необхідно було викликати свідків, які були присутніми при підписанні договору купівлі-продажу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, покази свідків не є підставою для задоволення позову.

Аналізуючи зазначене колегія суддів вважає, що суд першої дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 з підстав його необґрунтованості та недоведеності, оскільки право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, не порушено.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, є законним та справедливим, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

П.М. Черевко