Провадження №2/761/8301/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 листопада 2015 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Паночко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним пункту договору, визнання порушення прав позивача та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визнати недійсним п.7.6 Договору про відкриття карткового рахунку та надання і використовування платіжної картки №006-Р/024781 від 19.05.2010 року, у частині щодо надання відповідачу права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд на підставах, не зазначених у договорі; визнати порушення відповідачем п.п. 7.6, 3.19, 3.1.1, 3.14-3.15, 5.2.1 Договору про відкриття карткового рахунку та надання і використовування платіжної картки №006-Р/024781 від 19.05.2010 року у вигляді неповідомлення про зміну Тарифів, а також про зміну порядку обслуговування карткового рахунку (картки), та не забезпечення відповідачем здійснення розрахунків по операціям за КР і ПК, емітованого згідно з цим Договором; визнати порушення відповідачем ст.ст.8-20 Закону України «Про звернення громадян» щодо порушення ним строків розгляду та запрошення позивача на засідання відповідного органу, що розглядав його вимогу, а також ненадання позивачу можливість ознайомитися з матеріалами вказаної перевірки; стягнути з відповідача на користь позивача суму залишку вкладу та відшкодувати шкоду, та інші збитки: суму залишку вкладу - 8 998,97 євро, пеню в розмірі - 6 800,80 грн., суму інфляційних втрат - 44 039,88 грн., суму трьох відсотків річних - 2 328,78 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 6 820,80 грн., стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.05.2010 року між сторонами був укладений договір про відкриття карткового рахунку та надання і використовування платіжної картки №006-Р/024781 від 19.05.2010 року за яким позивачу був відкритий картковий рахунок у валюті - євро та видана платіжна картка. На вказаний рахунок було зараховано кошти в сумі 8 998,97 євро.

Позивач зазначає, що вона вказану картку використовує для власних розрахунків за кордоном. Перебуваючи в період 25.03.2015 року - 05.04.2015 року за кордоном, позивач не могла скористатись карткою внаслідок відмови в обслуговуванні вказаної картки.

Позивач заявою від 30.03.2015 року просила банк повернути суму коштів, які знаходяться на рахунку. Потім ще 05.04.2015 року позивач просила повернути кошти, але прохання виконане не було. Також позивач зазначає, що не отримала відповіді на вказані заяви, що є порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян».

Також позивач зазначає, що Банком порушені умови п.3.1.1, 3.14 вказаного договору.

На думку позивача умови п.7.6 Договору є несправедливими, тому мають бути визнані недійсними на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 269,97 євро; на підставі ст.625 ЦК України індекс інфляції в сумі 1 889,78 євро, що становить 44 039,88 грн.; 3% річних в сумі 2 328,78 грн.

Крім того позивач просить відшкодувати моральну шкоду в сумі 40 000,00 грн., оскільки банк не виконав взяті на себе зобов'язання, що завдало моральні страждання позивачу.

В судове засідання представник позивача не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи в його відсутність, зазначає, що підтримує заявлені вимоги та просить їх задовольнити.

Відповідач представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заперечення чи пояснення на позовні вимоги до суду не надійшли.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено в судовому засіданні, 19.05.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був підписаний договір про відкриття карткового рахунку та надання і використання платіжної картки №006-Р/024781.

Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились із визначеними умовами.

За умовами Договору Банк на підставі отриманої Заяви на відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки: відкрив картковий рахунок НОМЕР_1 в Євро та забезпечує розрахунки за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки (далі - ПК).

Сторони домовились та визначили в п.2.1 Договору, що використання ПК, обслуговування карткового рахунку регулюються чинним законодавством України, цим Договором, Правилами користування ПК Банку, Тарифами Банку та правилами ПО.

За умовами Договору Банк зобов'язався (п.3.1.5) списувати з карткового рахунку суми, виставлені до оплати Банком або іншими учасниками ПС за операції, здійснені Клієнтом та/або його довіреною особою з використанням ПК відповідно до строків, визначених правилами ПС.

В той же час за умовами п.3.2.2 Договору Банк має право встановлювати ліміти на проведення операцій з використанням ПК для захисту інтересів Клієнта; п.3.2.6 Договору надає право Банку змінювати умови обслуговування КР, ПК і Тарифи на свої послуги після повідомлення Клієнта про майбутні зміни відповідно до п.7.6 цього Договору.

Клієнт за умовами п.4.1.2 Договору зобов'язувалась неухильно дотримуватись всіх положень цього Договору, Тарифів Банку і Правил користування ПК; п.4.1.8 - самостійно ознайомлюватися зі змінами до Договору, Тарифів Банку, Правил користування ПК, повідомлення, які розміщуються Банком відповідно до п.7.6 Договору,

За умовами п.7.6 Договору, Сторони дійшли згоди, що Банк має право змінювати умови цього Договору та діючі Тарифи шляхом надання відповідного повідомлення Клієнту не менш ніж за 21 день до введення в дію таких змін. Повідомлення надається Клієнту через систему «Інтернет-банк», у вигляді смс-повідомлення, повідомлень через банкомат Банку, тощо … або розміщується Банком на зовнішньому сайті, або у відділеннях Банку, або публікується у всеукраїнських засобах масової інформації (на вибір Банку). Сторони домовились, що у разі, якщо до дня введення в дію змін до цього Договору Клієнт не надає письмової заяви щодо його незгоди з майбутніми змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові (змінені) умови цього Договору. У випадку незгоди Клієнта зі змінами в Договорі, цей Договір може бути розірваний у порядку, передбаченому чинним законодавством України та цим Договором.

Невід'ємною частиною цього Договору є Додаток №1 - Заява на відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки, Додаток №2- Правила користування ПК, Додаток №3 - Тарифи Банку.

Додатки до Договору суду надано не було.

З матеріалів справи вбачається, що 30.03.2015 року позивач звернулась до голови правління ПАТ «Банк Фінанси та кредит» із заявою в якій зазначала, що станом на 30.03.2015 року залишок коштів на карті складає 8 998,87 євро, проте з невідомих причин ліміт по рахунку знижений до 20 євро на добу. А тому позивач просила повернути зазначену суму до 05.04.2015 року.

З копії зворотнього повідомлення вбачається, що вказаний лист отримано відповідачем 01.04.2015 року.

19.05.2015 року позивач звернулась до банку із заявою в якій просила повернути суму вкладу та збитки.

Лист направлено відповідачу 20.05.2015 року та 21.05.2015 року отриманий ним.

Листом від 15.05.2015 року за №9-037120/9729 Банк, розглянувши звернення позивача (не зазначено дата звернення) повідомив, що Банк ввів ліміти на зняття грошових коштів з карт клієнтів, з метою мінімізації ризиків шахрайських операцій. Інформація про змінені ліміти розміщена на офіційному сайті Банку. Також зазначено, що позивач ознайомилась з публічною пропозицією та у відповідності з їх умовами Банк має право встановити обмеження на видачу максимальної суми, а тому будь-яких порушень з боку банку не було.

Позивачем суду не було надано допустимих та належних доказів, що у зв'язку зі зниженням ліміту вона не могла здійснити покупку чи розрахуватись.

А тому судом в судовому засіданні не було встановлено порушення прав позивача зниженням ліміту на заняття грошових коштів з карт клієнтів.

Позивач просила визнати недійсним п.7.6 Договору з посиланням на те, що вказана умова є несправедливою у відповідності до положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Частина 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (ч.2 ст.18 Закону).

Частина 3 статті 18 Закону визначає які умови договору є несправедливими.

Позивач суду не надав доказів на підтвердження несправедливості умов п.7.6 Договору, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Стаття 16 ЦК України в частині 1 визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 2 статті 16 ЦК України визначає способи захисту цивільних прав та інтересів:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач в позовних вимогах просила визнати порушення відповідачем п.п. 7.6, 3.19, 3.1.1, 3.14-3.15, 5.2.1 Договору про відкриття карткового рахунку та надання і використовування платіжної картки №006-Р/024781 від 19.05.2010 року у вигляді неповідомлення про зміну Тарифів, а також про зміну порядку обслуговування карткового рахунку (картки), та не забезпечення відповідачем здійснення розрахунків по операціям за КР і ПК, емітованого згідно з цим Договором; визнати порушення відповідачем ст.ст.8-20 Закону України «Про звернення громадян» щодо порушення ним строків розгляду та запрошення позивача на засідання відповідного органу, що розглядав його вимогу, а також ненадання позивачу можливість ознайомитися з матеріалами вказаної перевірки.

З копії Договору, який наданий до суду вбачається, що Договір не має пунктів 3.19, 3.14-3.15.

Крім того, суд вважає, що вказаний спосіб захисту прав позивача у вигляді визнання порушення відповідачем пунктів Договору та Закону України «Про звернення громадян» не передбачений ч.2 ст.16 ЦК України. Проте позивач не зверталась до суду із вимогами про зобов'язання відповідача вчинити дії на виконання умов Закону України «Про звернення громадян». Крім того, позивачем не конкретизовано які норми Закону України «Про звернення громадян» були порушені відповідачем.

Як вбачається з інформації, розміщеної на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 р. №612 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (далі - АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ») запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 р. до 17 грудня 2015 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській Олені Степанівні строком на три місяці з 18 вересня 2015 р. до 17 грудня 2015 р. включно.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Відповідно до п.16 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п.6 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами ч.1 ст.26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.2 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону (ч.5 ст.26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.1 ст.27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.3 ст.27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Частина 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Отже, оскільки на даний час в банківській установі діє тимчасова адміністрація, Законом визначено порядок повернення коштів вкладників, в тому числі за Договором рахунку, тому суд не вбачає підстав для стягнення суми залишку вкладу, пені, інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди.

Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про захист прав споживача», Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст. ст. 6, 27, 526 ЦК України, ст.ст.4, 10, 11, 60, 159, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним пункту договору, визнання порушення прав позивача та стягнення коштів- відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.Г.Притула