РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Світлик О.М.

при секретарі судового засідання Копчі Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ужгородського МС Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ужгородського МС Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.06.2003р. № 435 вона набула право власності на нерухоме майно, а саме на АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 42237499 від 13.08.2015р. власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є вона - ОСОБА_1.

Станом на момент даного позову у вищезазначеній квартирі зареєстрований як за основним місцем проживання ОСОБА_2.

Пояснює, що вона звернулася до приватного підприємства «Ужгородський будинковий сервіс» (дане підприємство на сьогодні надає послуги з утримання прибудинкової території) із заявою про виклик повноваженого представника даного підприємства з метою складання та підписання відповідного акту, який буде засвідчувати відсутність фактичного проживання по місцю реєстрації ОСОБА_2 у її власній квартирі по вул. Заньковецької,7/60 в м. Ужгород більше одного року.

Стверджує, що як вбачається з Акту перевірки дотримання паспортного режиму від 15 жовтня 2015 р. ПП «Ужгородський будинковий сервіс», на момент подання позовної заяви відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2003 року, тобто більше дванадцяти років. Вказане також підтверджується довідкою ПП «Ужгородський будинковий сервіс» № 549 від 15.10.2015р.

Крім того зазначає, що відповідач не оплачує плату за користування квартирою і комунальні послуги. Зазначені витрати несе вона за свої власні кошти.

На підставі вище викладеного вважає, що відповідач повинен бути визнаний судом такими, що втратив право користування вказаною квартирою, оскільки не проживає фактично в ній більше одного року та повинен бути знятий з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його не проживання не існує.

Таким чином, просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою по вул. Заньковецької, 7/60 в м. Ужгород Закарпатської області та що належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, однак, представником позивача ОСОБА_4 через канцелярію суду було подано заяву від 18.12.2015 року про розгляд справи без їх участі. Свої позовні вимоги підтримують повністю та просять суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не зявився, однак, подав через канцелярію суду заяву від 18.12.2015 року про визнання позову та розгляд справи без його участі. У заяві зазначає, що позовні вимоги, предявлені до нього ОСОБА_1К визнає та просить задовольнити їх у повному обсязі.

Представники третьої особи без самостійних вимог Ужгородського МС ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи вказані заяви учасників судового процесу справа розглянута в порядку ст. ст. 158, 169 ЦПК України за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Беручи до уваги, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши забрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку.

Так, як вбачається з матеріалів справи, згідно з договором купівлі продажу квартири від 12.06.2003 року серії НАО 243142, зареєстрованого в реєстрі за № 435, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 (продавець) продала ОСОБА_1 (покупець) квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_3. Вказана квартира в цідому складається з однієї кімнати житловою площею 17,4 кв.м, загальною площею 29,56 кв.м.

Реєстрація договору підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.08.2015 року, номер витягу 42237499.

Відповідно до довідки за вих. № 549 від 15.10.2015 року, виданої гр. ОСОБА_1 ПП «Ужгородський Будинковий Сервіс», остання проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, склад її сімї: син ОСОБА_2, який в квартирі не проживає згідно з актом від 15.10.2015 року.

Крім того, згідно з відомостями відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Закарпатській області від 11.12.2015 року за вих. № 47/16646, місце проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4, зареєстровано 16.07.2003 року.

Проте, як встановлено судом, ОСОБА_7 вже тривалий час не проживає у даній квартирі, що підтверджується вищезазначеною довідкою за вих. № 549 від 15.10.2015 року, виданою гр. ОСОБА_1 ПП «Ужгородський Будинковий Сервіс», згідно з якою ОСОБА_2 в квартирі не проживає згідно акту від 15.10.2015 року; а також наявним у матеріалах справи актом перевірки паспортного режиму № 549 від 15.10.2015 року, складеним комісією в складі інспектора ПП «Уж Буд Сервіс» ОСОБА_8, згідно з яким перевіркою встановлено, що в квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані дві особи, на період перевірки в квартирі АДРЕСА_6 знаходилися ОСОБА_1, її син ОСОБА_2 не проживає в даній квартирі з 2003 року, про що підтвердили сусіди: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Окрім того, відповідач не оплачує плату за користування квартирою і комунальні послуги. Зазначені витрати несе позивач за свої власні кошти.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За пложеннями ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. ОСОБА_3 з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. При цьому, ст. 382 ЦК України визначає житло об'єктом права власності.

Права власника квартири визначені нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

ОСОБА_3 зі ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. ОСОБА_3 з актом перевірки паспортного режиму № 549 від 15.10.2015 р., складеним комісією в складі інспектора ПП «Уж Буд Сервіс» ОСОБА_8, згідно з яким перевіркою встановлено, що ОСОБА_2 не проживає в даній квартирі з 2003 року.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 Житлового кодексу Української РСР).

П. 1. ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).

Відтак, позов про визнання відповідача таким, що втратив право його користування, підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 487,20 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 158, 169, 174, 212, 213, 215, 223, 294, 296 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ужгородського МС Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою по вул. Заньковецької, 7/60 в м. Ужгород Закарпатської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487 (чотириста вісімдесят сім) гривні 20 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуюча О.М. Світлик