Справа № 2-1799/2002
У Х В А Л А

24 червня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Жарікова О. В. ,

при секретарі Гавриш О. П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в місті Біла Церква справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа державний виконавець Міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області зі скаргою звернулася ОСОБА_1, заінтересована особа державний виконавець Міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, обґрунтовуючи її тим, що в МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Білоцерківського міського суду № 2-1799, виданого 12.04.2002 року про стягнення аліментів з колишнього чоловіка ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 03.04.2002 року і до повноліття дитини. З часу відкриття провадження, аліменти ОСОБА_3 не сплачує, в результаті чого за ним утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яка постійно зростає. Скаржник вважає, що заборгованість зростає в звязку з тим, що державні виконавці Білоцерківського МРУЮ, займаються бездіяльністю. Письмові клопотання подані виконавцям зазвичай ігноруються. Лише у січні 2015 року державним виконавцем Березовською Н.М., її представника було повідомлено, що оголошено розшук боржника ОСОБА_3. В ході здійснення виконавчого провадження, скаржник та її представник надали державним виконавцям всі необхідні дані для того, щоб відбулось реальне стягнення з боржника, у тому числі й дані про існуюче у боржника на праві власності майно, за рахунок реалізації якого можливо погасити заборгованість, а саме мова йде про 1/3 частини квартири № 133 в житловому будинку № 45 по вул. Щорса в м. Біла Церква. Перед державними виконавцями, у провадженні яких перебувало виконавче провадження неодноразово клопоталось про вжиття заходів, передбачених чинним законодавством, для отримання ухвали суду на примусове проникнення до вищезазначеної квартири та опису майна, в тому числі й частини квартири з метою подальшої реалізації та погашення існуючої заборгованості, однак, вказані клопотання залишаються без розгляду. 19.01.2015 року державним виконавцем на підставі п.4 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про зупинення виконавчого провадження, в звязку з оголошенням розшуку. Копія зазначеної постанови скаржнику не надсилалась, не зважаючи на письмове клопотання. 23 березня 2015 року скаржником направлялась скарга начальнику МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_5, в якій вона просила розглянути скаргу на бездіяльність державного виконавця, скасувати постанову про зупинення виконавчого провадження від 19.01.2015 року, як таку, що суперечить вимогам закону та зобовязати державного виконавця звернутись з відповідним поданням до Білоцерківського міськрайонного суду для отримання ухвали суду на примусове проникнення до квартири № 133 в житловому будинку № 45 по вулиці Щорса в м. Біла Церква, 1/3 частина якої належить боржнику на праві власності, для проведення опису майна та частки квартири боржника з метою подальшої його реалізації. За результатами розгляду скарги мала бути винесена постанова, однак, цього зроблено не було. Скаржник просить суд визнати дії начальника МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_5 щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 23.03.2015 року на бездіяльність державного виконавця неправомірними; зобовязати начальника МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ скасувати постанову від 19.01.2015 року про зупинення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-1799, виданого 12.04.2002 року Білоцерківським міським судом, як таку, що суперечить вимогам закону; визнати протиправною бездіяльність державного виконавця МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_2 з виконання виконавчого листа № 2-1799, виданого 12.04.2002 року Білоцерківським міським судом про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, що полягає у несвоєчасному вжитті заходів звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_3 та перевірки наявності нерухомого майна у квартирі; зобовязати державного виконавця МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_2 вжити заходів для примусового виконання виконавчого листа № 2-1799, виданого 12.04.2002 року Білоцерківським міським судом про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, а саме звернутись до суду за отриманням ухвали суду на примусове проникнення до квартири № 133 в житловому будинку № 45 по вулиці Щорса в м. Біла Церква, Київської області, після чого провести оцінку та реалізацію 1/3 частки вищевказаної квартири, належної боржнику.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 не зявилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду свого представника, згідно договору про надання правової допомоги. Представник скаржника ОСОБА_6, викладені у скарзі обставини підтримав в повному обсязі, просив скаргу задовольнити.

Державний виконавець МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення скарги, вважаючи її необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам закону.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги та виконавчого провадження, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 383, 384, 385 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що в МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1799, виданого Білоцерківським міським судом 12.04.2002 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 03.04.2002 року, і до повноліття дитини.

З матеріалів виконавчого провадження, вбачається, що 22.05.2002 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа та направлено сторонам виконавчого провадження.

Як зазначено в п.3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

01.06.2004 року державним виконавцем направлено до суду подання про оголошення розшуку ОСОБА_3, яке було задоволено.

30.06.2004 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження до розшуку боржника ОСОБА_3

29.01.2014 року державним виконавцем направлено подання до Білоцерківського міськрайонного суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_3, однак, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.03.2014 року було відмовлено у задоволенні вказаного подання.

26.03.2014 року на адресу МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ надійшла відповідь з Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України у Київській області про місце перебування боржника ОСОБА_3, а саме за адресою: АДРЕСА_1. Державним виконавцем було поновлено виконавче провадження.

За місцем проживання боржника ОСОБА_3 неодноразово проводились перевірки майнового стану боржника, про що складено відповідні акти державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, за боржником ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

11.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на 1/3 частини квартири АДРЕСА_3, що знаходиться в місті Біла Церква, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_3, що передбачено ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

22.07.2014 року державним виконавцем складено акт про неможливість перевірки майнового стану боржника, в звязку з недопуском до майна боржника.

23.09.2014 року державним виконавцем винесено постанову про примусовий привід боржника ОСОБА_3, однак, 14.10.2014 року на адресу МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ надійшов рапорт дільничого інспектора 2-го МВМ Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області, в якому вказано, що ОСОБА_3 не проживає у вказаній квартирі довгий час.

Як передбачено п.4.13.2 Наказу Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.99 р. «Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій», у разі відсутності відомостей про місце проживання (місцезнаходження) боржника за виконавчими документами про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, або у зв'язку з утратою годувальника, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

19.11.2014 року державним виконавцем направлено подання до суду про оголошення розшуку неплатника аліментів ОСОБА_3, яке задоволено ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2015 року.

19.01.2015 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження до розшуку боржника.

Суд вважає, що державний виконавець правомірно винесла постанову про зупинення виконавчого провадження, оскільки це зумовлено необхідністю розшуку боржника ОСОБА_3. Крім того, зупиняючи виконавче провадження на час розшуку боржника, державний виконавець використала своє законне право, надане їй п.4 ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

23.03.2015 року на адресу начальника МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ надійшла скарга від ОСОБА_1 на дії державного виконавця, однак, скарга була розглянута як звернення, оскільки не відповідала вимогам ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження». Суд погоджується з таким висновком начальника МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ, оскільки подана скарга за формою не відповідала вимогам закону.

08.04.2015 року державним виконавцем надіслано запит до ГУ МВС України в Київській області про результати розшуку боржника ОСОБА_3, відповідь на який на час розгляду скарги в суді до МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ не надійшла.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що державним виконавцем МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ вчиняються дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», які спрямовані на реальне виконання рішення суду про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_3. Постанова про зупинення виконавчого провадження від 19.01.2015 року винесена з передбачених законом підстав, і тому підстави для визнання її незаконною відсутні. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану. Таким чином, державний виконавець, в період зупиненого виконавчого провадження, позбавлений можливості вчиняти виконавчі дії, повязані з зверненням стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_3.

Відповідно до розяснень, наданих в п.18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов'язувати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Таким чином, оцінивши викладені у скарзі обставини в сукупності з матеріалами виконавчого провадження, заслухавши доводи представника скаржника та державного виконавця, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки державним виконавцем МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ вживаються заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1. Крім того, суд вважає, що вимога скаржника про зобовязання державного виконавця Березовської Н.М. звернутись до суду за отриманням ухвали про примусове проникнення до АДРЕСА_4 не може бути задоволена, адже звернення державного виконавця до суду під час зупиненого виконавчого провадження є його виключним правом, а не обовязком і може здійснюватись лише в силу вимог ч.4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до розяснень наданих в п.18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Крім того, скаржник подав скаргу на неправомірні дії державного виконавця Березовської Н.М., однак, в заявлених вимогах ставить питання щодо визнання неправомірними дій начальника МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ та просить зобов»язати її вчинити певні дії, що протирічить формі скарги та заявленим вимогам.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувальні рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувальні рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи встановлені обставини по справі та наведені вимоги закону, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст ст. ст. 10, 11, 60, 61, 293, 294 296, 383, 384, 385, 387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересована особа державний виконавець Міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_7