Провадження № 2/760/4956/15
08 грудня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді - Букіної О.М.
при секретарі - Січкар Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат по оплаті комунальних послуг , витрат по утриманню, -
Свої вимоги мотивує тим, що з 1986 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано 25.05.2012 року та від якого сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Посилається на ту обставину, що відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12.12.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по ? частини квартири АДРЕСА_1.
Зазначає, що на підставі договорів про надання населенню послуг, користувачам, якими є сторони по справі, надаються послуги за водо, газо, електро-постачання та інші послуги, проте відповідач жодного разу не приймав участі у сплаті за користування комунальними послугами та за утримання будинку, згідно виставленим рахункам, а тому весь тягар по сплаті відповідних послуг несла позивач.
Враховуючи вищенаведене позивач просила суд задовольнити позов в повному обсязі.
Позивач та представник позивача позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За згодою позивача та представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 11 січня 1986 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано 25.05.2012 року на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва (а.с.58-59). Від даного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12.12.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по ? частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.60-63). Дане рішення набрало законної сили 05.03.2013 року.
Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.
Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Отже, виходячи із вищенаведеного, суд вважає обставини, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності по ? частині ОСОБА_1 та ОСОБА_2, встановленими, доведена та такими, що доказуванню не підлягають.
Згідно довідки Форми №3 від 12.10.2015 року вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3.
В судовому засіданні позивач підтвердила, що відповідач у спірній квартирі не був зареєстрований.
Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.
Встановлено, що весь тягар по утриманню житла та сплаті комунальних платежів несе позивач, що підтверджується наданими копіями квитанцій.
Враховуючи вимоги чинного законодавства та аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивач та відповідач мають нести витрати по утриманню будинку та прибудинкової території та плату за опалення у рівних частинах, відповідно до частки у праві власності кожного з них, тобто по ? частини від зазначених витрат.
Згідно ст. 67 ЖК УРСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося позивачем по справі, що з відповідачем до поділу майна подружжя, угоди щодо порядку сплати комунальних платежів та утриманню житла, укладено не було.
За таких обставин, суд вважає, що позивачем недоведено вимоги щодо стягнення з відповідача понесених витрати по утриманню житла та прибудинкової території, опалення до 05.03.2013 року.
З огляду на викладене та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати по утриманню житла та прибудинкової території, опалення за період з 05.03.2013 року по грудень 2014 року включно, тобто з моменту набрання законної сили рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 12.12.2012 року в розмірі 3138,36 грн. (6276,71 грн. / 2 = 3138,36 грн.).
Разом з цим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в іншій частині.
Згідно матеріалів справи вбачається, що відповідач у спірній квартирі не зареєстрований та доказів того, що останній проживав з 2006 по 2014 роки, користувався комунальними послугами за адресою АДРЕСА_2, матеріали справи не містять.
Крім того, рішенням Солом»янського раойннного суду м.Києва від 25.05.2012 року встановлено, що сторони з 1999 року проживають окремо та не ведуть спільного господарства.
Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Суд вважає, що позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами по справі, що відповідач проживав та користувався комунальними послугами в квартирі АДРЕСА_1 за період з 2006-2014 р.р., чи між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості щодо порядку сплати комунальних платежів.
За таких обставин підстав вважати, що відповідач, який не проживав у спірній квартирі, в силу ст. 64, 67, 162 ЖК УРСР чи ЦК України, що регулює відносини права власності, повинен нести витрати за спожиті послуги , суд не вбачає.
З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на корсить позивача підляга стягненню судовий збір у розмірі 243, 60 грн.
Керуючись ст.ст. 67, 162, 179 ЖК УРСР, ст.ст. 355, 356, 357, 360 ЦК України, ст.ст. 3,4, 57-61, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за комунальні послуги, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені кошти за квартирну плату та плату за опалення за період з 05.03.2013 року по грудень 2014 року в розмірі 3138,36 гривень.
В іншій частині позову, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243,60 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення.
Суддя: