АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5770/15 Справа № 198/29/15 Головуючий у 1 й інстанції - Маренич С.О. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

4 червня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кочкової Н.О.

суддів - Каратаєвої Л.О., Григорченка Е.І.,

при секретарі - Левцунову І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики, - за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що між ним та відповідачем було укладено ряд договорів позики, відповідно до яких він передав кошти у борг, а відповідач отримав і зобов'язався їх повернути. Так, отримані 14 вересня 2013 року кошти у сумі 13 200 доларів США відповідач зобов'язався повернути до 14 жовтня 2013 року, отримані 25 вересня 2013 року 3 300 доларів США відповідач зобов'язався повернути до 25 жовтня 2013 року, отримані 8 жовтня 2013 року кошти у сумі 2 200 доларів США відповідач зобов'язався повернути до 8 листопада 2013 року, отримані 16 жовтня 2013 року кошти у сумі 1 650 доларів США відповідач зобов'язався повернути до 16 листопада 2013 року, отримані 23 жовтня 2013 року кошти у сумі 3 000 доларів США відповідач зобов'язався повернути до 23 листопада 2013 року, отримані 17 листопада 2013 року кошти у сумі 2 200 доларів США відповідач зобов'язався повернути до 17 грудня 2013 року, отримані 1 грудня 2013 року кошти у сумі 2 200 доларів США відповідач зобов'язався повернути до 31 грудня 2013 року. На підтвердження укладення договорів відповідач надав розписку. У зазначені терміни і до цього часу відповідач кошти не повернув, тому позивач, з урахуванням уточнень до позову, просив стягнути заборгованість за договорами позики: основний борг в розмірі 27 750 доларів США, що станом на 26 березня 2015 року складає 653 706гр. 75коп., 3% річних в розмірі 27 255 грн. 84 коп., пені за прострочення виконання зобов'язань 1 093 014 грн. 81 коп., процентів за користування позикою у сумі 75 907грн. 32 коп., а всього 1 949 884 грн. 72 коп. (а.с.1-5, 58-59).

Рішенням Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 1 834 007гр. 80коп., з яких 653 706гр. 75коп. - основна сама боргу, що станом на 26 березня 2015 року еквівалентно 27 750 доларів США, 27 255 грн. 84 коп. - 3% річних, 1 098 433 грн. 46 коп. - пеня за прострочення виконання зобов'язань, 54 611гр. 75коп. - проценти за користування позикою (а.с.77-89).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, ставить питання про скасування рішення суду з направленням справи до суду 1 інстанції на новий розгляд (а.с. 97-98).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав

Судом першої інстанції встановлено, що протягом вересня - грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено ряд договорів позики, відповідно до яких позивач передав кошти у борг, а відповідач отримав і зобов'язався їх повернути. Так, отримані 14 вересня 2013 року кошти у сумі 13 200 доларів США відповідач зобов'язався повернути до 14 жовтня 2013 року, отримані 25 вересня 2013 року 3 300 доларів США відповідач зобов'язався повернути до 25 жовтня 2013 року, отримані 8 жовтня 2013 року кошти у сумі 2 200 доларів США відповідач зобов'язався повернути до 8 листопада 2013 року, отримані 16 жовтня 2013 року кошти у сумі 1 650 доларів США відповідач зобов'язався повернути до 16 листопада 2013 року, отримані 23 жовтня 2013 року кошти у сумі 3 000 доларів США відповідач зобов'язався повернути до 23 листопада 2013 року, отримані 17 листопада 2013 року кошти у сумі 2 200 доларів США відповідач зобов'язався повернути до 17 грудня 2013 року, отримані 1 грудня 2013 року кошти у сумі 2 200 доларів США відповідач зобов'язався повернути до 31 грудня 2013 року. На підтвердження укладення договорів відповідач надав розписки (а.с.11-17).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив із того, що між сторонами були укладені договори позики, на підтвердження яких відповідачем надана розписка, а сума боргу відповідачем не повернута.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей та його укладення у належній формі може бути підтверджено розпискою позичальника.

Згідно зі ст. ст.. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, при наявності договору позики та розписок, саме відповідач зобов'язаний довести, що грошові кошти за договорами не передавались, але ці обставини мають бути підтверджені доказами, які відповідають вимогам ст. ст. 57 - 59 ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача при розгляді справи у суді 1 інстанції представляв ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченої довіреності (а.с.69), який власноручно написав заяву про часткове визнання позову, зазначивши, що визнає повністю позов у частині основного боргу: 653 706гр. 75коп., 3% річних у сумі 27 255 грн. 84 коп., процентів за користування позикою - 75 907грн. 32 коп.; у частині стягнення пені за прострочення виконання зобов'язань позов визнає частково, у сумі 1 098 433 грн. 46 коп. (а.с.75-76).

Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦПК України сторона може брати участь у розгляді справи особисто або через представника, а згідно із ч.1,2 ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, інтереси якої він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

Із матеріалів справи вбачається, що довіреність ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4 не має застережень щодо неможливості визнання (повного чи часткового) позову.

Виходячи із того, що відповідачем договори позики не оспорюються, належних і допустимих доказів на підтвердження того, що кошти за вказаними розписками не передавались, чи про те, що договори підписані, а текст розписок написаний не власноручно ОСОБА_3, - у матеріалах справи не має, клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи ні у суді 1 інстанції, ні в апеляційному суді не заявлялось, - апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідача боргових зобов'язань перед позивачем, - не можуть бути прийняті до уваги.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення, - не встановлено, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- відхилити.

Рішення Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: