Номер провадження 2/404/4/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

при секретарі Гусак А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, про стягнення грошової компенсації за частку, що є у спільній частковій власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, в розмірі, що буде визначений висновком судової будівельно-технічної експертизи, припинивши право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частину вищевказаної квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду розірвано. Від шлюбу мають дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час перебування у шлюбі, сторонами придбано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням суду визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку спірної квартири. Квартира знаходиться на десятому поверсі, виділ в натурі частки позивача з самостійним виходом є неможливим, тому позивач згодна на компенсацію вартості своєї частки. Після розірвання шлюбу відповідач проживає в спірній квартирі, добровільно вирішити питання з ним ОСОБА_1 не вдається, що і стало підставою звернення до суду.

Адвокат позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач та його адвокат проти задоволення позовних вимог заперечили та просили відмовити в їх задоволенні. Також, відповідачем надано до суду письмові заперечення (вх. № 2663 від 23.01.2014 року), в обґрунтування яких зазначено, що позивач сама забрала дитину і пішла з квартири. Ключ від квартири в позивача є, а сам відповідач не заперечує щодо проживання позивача з сином у спірній квартирі та укладення між сторонами договору про порядок володіння та користування спільною власністю. Крім того, у ОСОБА_2 немає іншого житла (а.с. 23-24). Додатково адвокатом відповідача під час судових дебатів зазначено, що покладення на відповідача вимоги про стягнення з нього грошової компенсації, визначеної судовою експертизою фактично зобов'язує відповідача примусово вжити заходи щодо продажу належної частки йому майна для того, щоб розрахуватися з позивачем. Але при цьому, такий варіант неможливий, адже спільне майно є неподільним і продати частку такого майна відповідач не зможе.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення адвоката позивача, відповідача та його адвоката, а також показання свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 15.05.2013 року встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 18.09.1999 року до 25.05.2011 року, мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11-13).

Відповідно до частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодекс України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Під час перебування у шлюбі сторонами придбано квартиру, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири з розстрочкою платежу від 01.08.2005 року, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського нотаріального округу Алфімовою І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3289 (а.с. 6-8). За умовами вищевказаного договору продавець (ОСОБА_6) передала у власність, а покупець (ОСОБА_2) прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1.

Згідно п.2.1. договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 30600,00 грн. За домовленістю сторін встановлено такий порядок розрахунків між ними: гроші в сумі 15300,00 грн. продавець одержала від покупця до підписання договору, сторонами підтверджено факт сплати цього платежу на продане майно; решту грошей в сумі 15300,00 грн. покупець зобов'язується передати продавцю, а продавець зобов'язується прийняти готівкою в строк до 08 серпня 2005 року. Зі змісту заяви ОСОБА_6 від 03.08.2005 року, засвідченої приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Алфімовою І.М. та зареєстрованої в реєстрі за № 3430, ОСОБА_6 підтвердила факт, що нею дійсно було отримано від ОСОБА_2 гроші у сумі 15300,00 грн., які він передав на виконання зобов'язання, що виникло із договору купівлі-продажу з розстрочкою платежу квартири АДРЕСА_1, укладеного між ними 01.08.2005 року (а.с. 9).

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 15.05.2013 року за ОСОБА_1 визнано право власності на ? частину квартири, розташованої за АДРЕСА_1 (а.с. 11-13).

Право власності ОСОБА_1 на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано 31.07.2013 року (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №7456623 від 01.08.2013 року, а.с. 14).

Згідно технічного паспорту, спірна квартира розташована на 10 поверсі 10 - ти поверхового будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 38,7 кв.м. Загальна площа становить 66,99 кв.м. (а.с. 15-17).

За висновком експерта № 362 судової оціночно-будівельної експертизи від 30.01.2015 року, дійсна ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 на момент проведення експертизи може становити 667602,00 грн. без урахування ПДВ (а.с. 86-94).

Правом власності, відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Незалежно від волі інших осіб.

З приписами статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (стаття 356 Цивільного кодексу України).

Неподільною, згідно частини 2 статті 183 Цивільного кодексу України, є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Пленум Верховного Суду України в пункті 6 своїй постанові № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року з відповідними змінами, роз'яснив, що якщо виділ частки будинку в натурі є неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої згоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_8 пояснила, що виділ в натурі частки майна позивача неможливий, проте можливо встановити порядок користування.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначили, що відповідач чинив ОСОБА_1 перешкоди у доступі до спірної квартири, змінив замок від вхідних дверей та погрожував, через що позивач вимушена була звернутися до міліції.

Проте, за показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 позивач залишила спірне житлове приміщення в 2013 році, з того часу в квартирі не з'являлася.

З відповіді Кіровоградського міського відділу УМВС України в Кіровоградській області № 22/Аз-9 від 30.10.2014 року, за період з 25.05.2011 року по 27.01.2014 року звернень від ОСОБА_1 не надходило та не зареєстровано (а.с. 44).

Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивачем не доведено належним чином, а судом при розгляді справи не встановлено наявності перешкод у користуванні спірної квартирою, а також намірів позивача визначитися з порядком користування та проживання в ній.

Положеннями частин 1 та 2 статті 364 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Враховуючи вищевикладені норми у позивача дійсно наявне право вимоги на отримання грошової компенсації за належну їй частку майна у спільній частковій власності. Однак у позивача наявні і обов'язки власника відповідно до положень статті 319 Цивільного кодексу України, зокрема частинами 4, 5 ціє статті визначено, що власність зобов'язує; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Судом приймаються доводи відповідача та його адвоката про те, що у нього немає реальної можливості сплатити позивачу грошову компенсацію в сумі 333801,00 грн.

Судом встановлено, що відповідач за довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 20425184 від 14.04.2015 року, не є суб'єктом підприємницької діяльності, оскільки відомості про ОСОБА_2 у реєстрі відсутні (а.с. 132). Згідно довідки № 1348 від 14.04.2015 року, виданої Кіровоградський міськрайонним центром зайнятості, ОСОБА_2 не перебуває не обліку (а.с. 133). На даний час не працює, доходів не отримує.

Тобто сплата позивачу грошової компенсації призведе до покладення на відповідача обов'язку до звернення стягнення на квартиру, її примусовий продаж та порушення законних прав колишнього чоловіка позивача. Крім того відповідач визнає право позивача на належну їй частку квартири, не заперечує проти користування належною їй часткою. Посилання позивача на те, що їй чиняться перешкоди в користуванні спірною квартири не доведено.

За таких обставин, сплата грошової компенсації частки позивача відповідачем, який сплатити таку компенсацію неспроможний є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що є неприпустимим. Відповідач не надав згоди викупити у позивача її частку в праві власності, а примушувати до цього є також порушенням права відповідача, оскільки законодавством не передбачена можливість набуття права власності в примусовому порядку, а тому суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 183, 316, 317, 319, 356, 364, Цивільного кодексу України; статтями 3, 4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 213-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Судові витрати залишити по фактично понесеним позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда