Справа № 357/8567/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Сливка І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що в 2013 році передав на зберігання відповідачу свої транспортні засоби, якими відповідач мав користуватися, але на даний час відповідач не дотримався усної домовленості та не зберіг майно позивача і не бажає компенсувати спричинені пошкодженням майна збитки, а тому позивач просив суд стягнути з відповідача вартість автомобіля НОМЕР_1 на суму 59841,56 грн., вартість автомобіля НОМЕР_2 на суму 171 270,67 грн., вартість автомобіля НОМЕР_3 на суму 81622,97 грн., та вартість трактора МТЗ 80 «Беларус» д.н.з. КА 12767 на суму 70 617,62 грн., на загальну суму 383 352 грн. 82 коп. та судові витрати по справі за проведення експертного дослідження на суму 3500 грн.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником транспортних засобів КАМАЗ 5410 1982 р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 та КАМАЗ 5320, білого кольору д.н.з. НОМЕР_5. Зазначені обставини підтверджені даними інформаційної системи ДАІ та відповіддю на запит суду, що надійшла з УДАІ ГУМВС України в м. Києві, станом на 04.08.2015 року.

Щодо інших транспортних засобів, які позивач вважає своєю власністю (КАМАЗ 43101зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_6 та трактор «Беларус»), - суду надано інформацію, що зазначені ТЗ зареєстровані за іншими особами, зокрема, КАМАЗ 43101зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_6 зареєстрований за юридичною особою УКР.-Словацкоє СП ДОМ (ДИМ), а власником трактора «Беларус» МТЗ-80, 1989 р.в. є ТОВ КПМК -1 м. Бориспіль. Зазначене підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію машини (а.с. 11,19) та відповіддю інформаційної системи ДАІ на запит суду.

В підтвердження своїх позовних вимог. позивач надав суду звіти про оцінку автомобілів, зазначені дослідження проведені на підставі наданих позивачем документів про реєстрацію транспортних засобів (а.с.4-6, 8-10,12-14, 16-18).

Також, за клопотанням позивача було витребувано відмовні матеріали за зверненням позивача до правоохоронних органів на неправомірні дії ОСОБА_2

Відмовляючи в позові , суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 07.02.2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої ст.10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.

Відповідно до п.п. 2,7,8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою КМ України від 07 вересня 1998 року № 1388 із змінами, передбачено ПОРЯДОК набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності.

Згідно до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів та правомірність придбання транспортного засобу.

Таким чином, з огляду зазначеного вбачається, що позивач не є власником транспортних засобів КАМАЗ 43101 д.н.з. НОМЕР_6 та трактор «Беларус» МТЗ-80, оскільки дані ТЗ не зареєстровані відповідно чинному законодавству за ОСОБА_1 та договір № 2501 /98 від 25.01.1998 р., також, не є правочином, що підтверджує право власності позивача на КАМАЗ 43101 д.н.з. НОМЕР_6.

Щодо позовної вимоги про відшкодування позивачу завданих збитків, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За ст.629 ЦК України , договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 ЦК України.

А згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Отже, між сторонами договір зберігання майна (чотирьох транспортних засобів) мав бути посвідчено письмово. Відповідно до положень ст. 937 ЦК України письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчено розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

В даному випаду, позивачем не надано доказу перебування переліченого майна у ОСОБА_3, відсутні будь-які дані, що посвідчували б прийняття відповідачем транспортних засобів на зберігання. Всі докази прийняття на зберігання і в користування транспортних засобів базуються на поясненнях самого позивача та його власних трактуваннях договору зберігання ( строку дії договору, обовязків зберігача, виконання договору та ін.) З оглянутих в судовому засіданні матеріалів по факту звернення позивача до Білоцерківського МВ ГУМВС України не вбачається жодного підтвердження факту отримання на зберігання відповідачем будь-якого майна чи виникнення у відповідача будь-якого зобовязання перед позивачем, та, відсутні докази спричинення відповідачем ОСОБА_1 збитків.

Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, даючи оцінку наданим доказам, суд прийшов до висновку, що позов не обґрунтований, не доведений та такий, що не підлягає до задоволення. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористався своїм правом на судовий захист, однак його позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись ст.ст.208,509,526,638,936,937 ЦК України, ЗУ «Про місцеве самоврядування», ст.ст. 10,59,60,88,212-215, 296 ЦПК України,суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 21.09.2015 року.

Суддя ОСОБА_4