БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/3270/15, cправа № 361/6860/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» листопада 2015 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

при секретарі - Хорошун К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживачів, визнання недійсними окремих положень договору фінансового лізингу, стягнення грошових коштів й відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що 10 серпня 2015 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» (далі ТОВ «Євролізинг Україна») було укладено договір фінансового лізингу № д00943. За умовами цього правочину лізингодавець зобовязався придбати предмет лізингу й передати його лізингоодержувачу. Предметом договору фінансового лізингу визначено транспортний засіб марки «ЗАЗ Vida», модифікація «Comfort». Вартість предмету лізингу складала 8 723 долари 40 центрів США, що в еквіваленті становило - 205 000 грн. 00 коп. Умовами правочину визначено сплату адміністративного та авансового платежу, комісію за передачу предмета лізингу та супроводження договору, лізинговий платіж, перший платіж та платежі. 10 серпня 2015 року ним було сплачено грошові кошти в сумі 50 000 грн. 00 коп. Разом із тим, відповідач зобовязання за правочином не виконав, транспортний засіб не придбав. У подальшому за його заявою було розірвано договір фінансового лізингу № д00943 від 10 серпня 2015 року, однак сплачені грошові кошти не повернуто. Вважає, що договір фінансового лізингу від 10 серпня 2015 року № д00943 містить несправедливі умови, зокрема, у ньому відсутні будь-які положення щодо відповідальності відповідача ТОВ «Євролізинг Україна» та продавця предмету лізингу за невиконання умов правочину, а також наявні положення про неповернення адміністративного платежу. Просить суд: визнати недійсними пункти 9.7. та 12.1. договору фінансового лізингу від 10 серпня 2015 року № д00943; - стягнути із ТОВ «Євролізинг Україна» на його користь авансовий платіж в сумі 50 000 грн. 00 коп., а також на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. 00 коп.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги й просив їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Євролізинг Україна» - ОСОБА_2 не визнав позов ОСОБА_1 й просив у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи й дослідивши зібрані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 10 серпня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» й ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № д00943 (а.с.5).

За умовами цього правочину предметом лізингу визначено транспортний засіб марки «ЗАЗ Vida», модифікація «Comfort». Лізингодавець взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмету лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За цими зобовязаннями відповідає продавець. Лізингодавець разом із продавцем солідарно відповідають перед лізингоодержувачем виключно за зобовязанням щодо продажу предмета лізингу. Предмет лізингу повинен бути переданий в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу. Лізингоодержувач зобовязався до отримання предмету лізингу, на умовах та у порядку передбачених договором, сплатити передбачені договором платежі, у встановлений термін і у повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору, а також компенсувати витрати лізингодавця, які повязані з реєстрацією предмету лізингу у відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів, відшкодувати лізингодавцю збитки, заподіяні неналежним виконанням своїх зобовязань та умовами договору до моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу. Укладаючи договір сторони погодили, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 8 723 долари 40 центів США (еквівалент 205 000 грн. 00 коп.). Авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості предмета лізингу. Пунктом 9.7. договору передбачено, що кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються по договору у наступному порядку: - адміністративний платіж; - авансовий платіж; - комісія за передачу предмета лізингу; у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.4. ст.9 договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6. ст.9 договору. Пунктом 12.1. договору передбачено, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням про розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Пунктом 12.3. договору передбачено, що максимальний строк повернення грошових коштів згідно з п.п.12.1. ст.12 договору становить 30 банківських днів з моменту отримання лізингодавцем заяви лізингоодержувача про розірвання даного договору із зазначенням повних власних банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані грошові кошти.

Договором фінансового лізингу від 10 серпня 2015 року № д00943 визначено, що: адміністративним платежем є першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку № 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу; авансовим платежем є обовязковий платіж, що складає частину від вартості предмета лізингу, розмір якого визначено у додатку № 1 договору, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця, на умовах договору, до моменту передачі предмета лізингу. На авансовий платіж не нараховуються жодні проценти, повернення авансового платежу відбувається на умовах та у порядку передбаченими договором; комісія за передачу предмета лізингу одноразовий платіж, розмір якого становить 3% від вартості транспортного засобу вказаного у договорі, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення необхідних дій, які повязані з передачею предмета лізингу лізингоодержувачу; комісія з супроводження договору грошові кошти сплачені за послуги супроводження договору, які сплачуються лізингоодержувачем у складі лізингового платежу. Розмір комісії за супроводження договору відображається у додатку № 3 до договору та становить погоджений сторонами відсоток; лізинговий платіж щомісячний платіж, що сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця у строки та в розмірі відповідно до договору та до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів; перший платіж платіж, що складається з адміністративного платежу, авансового платежу які сплачуються у відповідності до умов договору; платежі всі види платежів, передбачених договором.

Додатком № 1 до договору фінансового лізингу від 10 серпня 2015 року № д00943 визначено графік сплати авансового платежу. Вартість предмета лізингу 8 723 долари 40 центрів США. Авансовий платіж 50,00%. Сума виплат авансового платежу 4 361 долар 70 центрів США. Щомісячний авансовий платіж 363 долари 48 центів США. Адміністративний платіж (10%) 872 долари 34 центи США. Комісія за передачу (3%) 261 долар 70 центів США. Вартість предмету лізингу на дату підписання договору 205 000 грн. 00 коп. Курс долара США на дату підписання договору 23 грн. 50 коп. Дата підписання договору 10 серпня 2015 року.

10 серпня 2015 року ОСОБА_1 сплачено ТОВ «Євролізинг Україна» - 50 000 грн. 00 коп. за договором фінансового лізингу № д00940. Найменування послуги: оплата за товари/послуги. Призначення: адміністративний платіж за договором (а.с.19).

У судовому засіданні встановлено, що 13 серпня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Євролізинг Україна» із письмовою заявою про розірвання договору фінансового лізингу від 10 серпня 2015 року № д00943.

На письмову заяву ОСОБА_1 від 19 серпня 2015 року ТОВ «Євролізинг Україна» повідомило останнього листом від 01 вересня 2015 року № 570 про те, що якщо лізингоодержувач виявив бажання розірвати договір, то йому необхідно відправити відповідну заяву, в якій чітко вказати бажання «розірвати договір» й тоді правочин буде розірвано відповідно до п.12.1. ст.12. Для перерахунку коштів запропоновано надати особисті банківські реквізити.

07 вересня 2015 року ТОВ «Євролізинг Україна» повідомило ОСОБА_1 на його заяву від 13 серпня 2015 року про те, що грошові кошти в сумі 50 000 грн. 00 коп., які відповідно до пункту 9.7. договору були сплачені, зараховані як адміністративний платіж в сумі 20 500 грн. 00 коп. та аванс в сумі 29 500 грн. 00 коп. Повідомлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 розірвано договір фінансового лізингу від 10 серпня 2015 року № д00943 із 13 серпня 2015 року. Адміністративний платіж поверненню не підлягає, а авансові платежі будуть повернуті у розмірі 17 700 грн. 00 коп. Запропоновано для перерахунку коштів надати повні особисті банківські реквізити.

Відповідно до частин першої третьої статті 806 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно із частиною першою статті 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Статтею 1, частиною першою статті 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16 грудня 1997 року № 723/97-ВР (далі Закон України № 723/97-ВР) визначено, що фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

За змістом статті 3 Закону України № 723/97-ВР договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог Закону.

Статтями 10 й 11 Закону України № 723/97-ВР передбачено, що лізингодавець має право, зокрема, вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору; зобовязаний у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору. Лізингоодержувач має право, зокрема, вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках, вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу; зобовязаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до статті 16 Закону України № 723/97-ВР сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що він під час укладення договору фінансового лізингу від 10 серпня 2015 року № д00943 детально ознайомлювався з усіма його положеннями, в тому числі й з пунктами 9.7., 12.1., та підписувався ним особисто. Положення оспорюваних пунктів договору, а також інші умови цього правочину, ним уточнювалися у представника відповідача ТОВ «Євролізинг Україна», з яким укладався правочин. Йому було розяснено, що цей договір за формою та змістом укладається виключно для дотримання встановленого порядку укладення договорів й що між ними будуть існувати зовсім інші правовідносини на умовах, які в усній формі досягнуті.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Євролізинг Україна» ОСОБА_2 пояснив, що договір фінансового лізингу від 10 серпня 2015 року № д00943 укладався із позивачем ОСОБА_1 на добровільних засадах, з усіма умовами правочину його було ознайомлено. Доводи про те, що в усній формі погоджувалися інші умови правочину ніж ті, що зазначені в ньому, не підтверджені жодними доказами, й навіть якби вони могли мати місце до укладення договору фінансового лізингу, то їх слід було б вважати такими, що втратили чинність з моменту підписання договору.

Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини перша й третя статті 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Таким чином, для визнання умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Частиною третьою пункту 7, частиною першою пункту 8, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 передбачено, що виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

За змістом частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтями 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Дослідивши зібрані по справі докази, враховуючи спосіб захисту порушених прав, який обрав позивач ОСОБА_1, предмет та підстави позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсними пунктів 9.7. та 12.1. договору фінансового лізингу від 10 серпня 2015 року № д00943, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки у судовому засіданні позивачем не було доведено наявність фактів приховання, помилки, обману, несправедливих умов правочину, а також умисних дій відповідача ТОВ «Євролізинг Україна» в момент вчинення цього правочину стосовно фактів, які впливають на його укладення.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 212 215 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин