АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-ц/796/3940/2015 Головуючий у І інстанції - Осаулов А.А.
Доповідач - Заришняк Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 25.12.2011 року він передав відповідачу ОСОБА_1 у тимчасове користування (позику) грошові кошти в сумі 60 000 грн. для розвитку його власного бізнесу строком на 12 місяців зі сплатою 25% річних за їх користування, що підтверджується виданою відповідачем розпискою. Згідно вказаної розписки ОСОБА_3 поручилась перед ним за виконання ОСОБА_1 зобов'язань щодо повернення вказаних грошових коштів та сплати відсотків. Дана розписка прирівнюється до договору поруки, тому наявні підстави для стягнення коштів і з ОСОБА_3 Отримані грошові кошти ОСОБА_1 у встановлений строк до 25.12.2012 року не повернув. Він направив йому та поручителю ОСОБА_3 письмові вимоги щодо повернення грошей, проте відповідачами заборгованість за основним боргом та відсотками погашена повністю не була, а тому на підставі ст.ст.554, 625, 1046, 1050 ЦК України з урахуванням уточнених вимог просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку основний борг в розмірі - 60 000,00 грн., 25% річних від суми позики за період з 01.11.2013 року по 20.01.2015 року в сумі 20 015грн. 79 коп., інфляційні втрати в сумі - 12 094 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість по сплаті основного боргу в розмірі 60 00 грн.; інфляційні втрати в розмірі 12 094,00 грн. та судовий збір в розмірі 720,94 грн. Решту позовних вимог залишено без задоволення.

В апеляційної скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на його користь 20 015,79 грн. - 25% річних від суми позики за користування позикою та 220,16 грн. судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 в апеляційної скарзі, вказуючи про порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 60 000 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 12 094,00 грн., зменшивши розмір стягнень на 12 739 грн. 73 коп., раніше ним сплачених в рахунок боргу.

В суді апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_2 й заперечував проти апеляційної скарги ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу й заперечував проти апеляційної скарги позивача.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність й обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 25.12.2011 року відповідач ОСОБА_1 отримав у борг від позивача ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 60 000 грн. із терміном повернення до 25.12.2012 року зі сплатою 25% річних, про що відповідачем ОСОБА_1 було складено відповідну розписку. В даній розписці відповідачка ОСОБА_3 поручилася перед позивачем за виконання ОСОБА_1 зобов»язань щодо повернення боргу та сплаті 25% річних.

Станом на 20 січня 2015 року зобов'язання з повернення суми позики та процентів за користування позикою ОСОБА_1 не виконано, тому суд обґрунтовано стягнув з солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість по сплаті основного боргу в розмірі 60 00 грн. та інфляційні втрати в розмірі 12 094,00 грн.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення солідарно з відповідачів нарахованих 25% річних за період з 01.11.2013 р. по 20.01.2015 р., суд першої інстанції виходив з того, що оскільки строк дії укладеного між сторонами договору позики закінчився, тому підстав для нарахування процентів не має.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

На підставі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Із тексту розписки вбачається, що сторонами було визначено строк виконання ОСОБА_1 зобов'язання щодо повернення суми позики - до 25 грудня 2015 року. Сторонами також було погоджено розмір процентів, які позичальник зобов'язується сплачувати за користування позикою, - 25 % річних.

Будь-яких інших домовленостей сторін щодо сплати процентів та повернення позики сторонами у розписці не зазначено, а тому відповідно до положень статті 1048 ЦК України проценти мають виплачуватись відповідачами щомісяця до дня фактичного та повного повернення позики.

Станом на 20 січня 2015 року, тобто на час ухвалення рішення судом першої інстанції, зобов'язання з повернення суми позики та процентів за користування позикою відповідачами не виконано, ОСОБА_1 продовжує користуватися позикою, отриманою у позивача, а тому відповідачі мають сплатити солідарно позивачеві проценти за користування позикою до дня фактичного повернення позики у повному розмірі.

Як видно зі справи, із уточнених позовних вимог ОСОБА_1 не було сплачено позивачеві - 25% річних від суми позики за користування грошима за період з 01.11.2013 р. по 20.01.2015 р., що становило 20 015 грн. 79 коп. (а.с. 30-31).

В процесі розгляду справи, 19.01.2015 р. відповідачем ОСОБА_1 було сплачено позивачеві частину боргу в сумі 2000 грн., в зв»язку з цим ОСОБА_2 зменшив позовні вимоги на цю суму.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача 25% річних, сплачений відповідачем борг в сумі 2000 грн. відрахував із суми стягнутих інфляційних втрат.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення відсотків в розмірі 25% річних скасувати та ухвалити нове рішення про солідарне стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_2 25% річних в сумі 20 015 грн. 79 коп.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що рішення суду необхідно змінити, зменшивши розмір стягнень на 12 739 грн. 73 коп., раніше ним сплачених, не заслуговують на увагу, оскільки дані кошти були зараховані позивачем в рахунок сплати процентів за користування позикою за період з 26.12.2012р. по 31.10.2013р., й про стягнення процентів за цей період позивачем в суді не заявлялося.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення відсотків скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 25% річних в сумі 20 015 грн. 79 коп.

В решті дане рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: