Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/3960/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Волокітіна Н.Б.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Іванченка М.М.,

Желепа О.В.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про поділ майна, визнання права власності.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про поділ майна, визнання права власності.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду, ухвалити новее рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що спірна квартира була придбана шляхом обміну іншої квартири за кошти, які були подаровані позивачу її батьком, отже спірна квартира є особистою приватною власністю позивача. Всі витрати на нотаріальне оформлення договору міни взяла на себе ОСОБА_5, що підтверджується довідкою нотаріуса, спірна квартира була отримана у власність на підставі договору обміну без будь-яких додаткових оплат, а квартира, яка була придбана за кошти позивача коштувала тільки 6 906 карб.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 03 липня 1975 року (а.с.48).

Відповідно до договору дарування коштів від 16 травня 1994 року батько позивача ОСОБА_6 подарував позивачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 18 000 карбованців з умовою, що ці кошти є приватною власністю позивача та будуть витрачені для придбання квартири АДРЕСА_1 з метою обміну на квартиру АДРЕСА_2 (ас.110).

Відповідно до договору міни від 27 травня 1994 року відповідач обміняв квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на праві власності за договором купівлі-продажу від 10 лютого 1994 року, на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 112).

У травні 2012 року позивач ОСОБА_2 зверталася до суду з позовом про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_2 та на 1/2 автомобілю Мерседес, державний номер НОМЕР_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2012 року вказаний позов було задоволено, проте рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2013 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2012 року скасовано в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 60).

Зазначеним рішенням Апеляційного суду м. Києва було встановлено, що подарована ОСОБА_2 сума 18 000 карбованців є лише частиною від повної вартості квартири, оскільки сторонами договору міни було сплачено тільки державного мита в сумі 30 000 карбованців, що значно перевищує розмір подарованих грошових коштів.

Також апеляційним судом було встановлено, що постановою ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві від 01 жовтня 2009 року відкрито виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 3 048 000 грн. за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 липня 2009 року, а 19 січня 2010 року було описано та арештовано спірну квартиру. Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 намагаються вивести квартиру з-під можливого звернення стягнення у зв'язку із звинуваченням відповідача у вчиненні злочинів, за які передбачено конфіскацію майна, що свідчить про штучний характер цього позову та відсутність спору про майно між подружжям.

Судом першої інстанції в даній справі також встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2013 року, яке набрало законної сили 26 лютого 2014 року, був задоволений позов ОСОБА_2 до ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про виключення з опису та звільнення з-під арешту майна, - виключено з опису та звільнено з-під арешту 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2 на праві власності, оскільки ця квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

30 вересня 2013 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, просила ухвалити рішення, яким розділити квартируАДРЕСА_2, визнати за ОСОБА_2 право власності на 99/100 цієї квартири. В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, відповідач ОСОБА_3 за кошти позивача, що були їй подаровані її батьком, придбав квартиру АДРЕСА_1, та обміняв її на квартиру №5 в цьому ж будинку.

Представник третьої особи заперечував проти позову, посилався на відсутність доказів щодо наявності спору між сторонами та доказів на підтвердження позовних вимог про визнання права власності на 99/100 спірної квартири. Вказував, що 06 серпня 2013 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України та ч. 2 ст. 364 КК України, а саме заволодіння грошовими коштами шляхом шахрайства в особливо великих розмірах та засуджено до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. У даній кримінальній справі є вісім фізичних та юридичних осіб, яким діями ОСОБА_3 завдано збитків в особливо великих розмірах біля 34 000 000 грн., потерпілими заявлено цивільні позови до ОСОБА_3, які задоволені вироком суду. Вважає, що дана позовна заява спрямована на уникнення ОСОБА_3 матеріальної відповідальності за борговими зобов'язаннями.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, судом першої інстанції не було надано належної оцінки тим обставинам, що спірна квартира була придбана шляхом обміну за особисті кошти позивача, які були подаровані їй батьком, отже є її особистою приватною власністю, судова колегія відхиляє, зважаючи на те, що обставини придбання спірної квартири були встановлені судовими рішеннями від 15 травня 2013 року та від 24 вересня 2013 року, які набрали законної сили, та якими встановлено, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільні, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи положення ст. ст.. 63, 73 СК України, підстави для визнання за позивачем права власності на 99/100 спірної квартири відсутні.

Наявність у матеріалах справи довідки нотаріуса про те, що 27 травня 1994 року було сплачено за посвідчення договору міни грошові кошти ОСОБА_5, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, не спростовує висновків суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: