Справа № 212/4780/15-ц
У х в а л а

про залишення позовної заяви без руху

19 червня 2015 року м. Кривий Ріг

19 червня 2015 року. Суддя Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа банк» про визнання право на інформацію, стягнення моральної шкоди та внесення змін та доповнень до договору, -

В С Т А Н О В И В:

17 червня 2015 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла дана позовна заява ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа банк» про визнання право на інформацію, стягнення моральної шкоди та внесення змін та доповнень до договору, яка не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України.

Так, згідно частини 5 ст.119 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору…

Судовий збір стягуються відповідно до ціни позову, кількості та змісту позовних вимог. Позивач зазначив у позові, що правовою підставою подання позову є Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, відповідно до частини 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про судовий збір», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав.

Поняття споживача визначено в пункті 22) частини 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. При цьому права особи як споживача випливають і охоплюються юридичним змістом даного поняття і закріплені у вказаному вище Законі.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

В спірному ж випадку позивач не придбавав, не замовляв, не використовував і не мав наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника, а підставою заявленого ним позову є спір між сторонами за договірними умовами, зокрема, кредитного договору та стягнення моральної шкоди.

Таким чином, навіть, виходячи з юридичного визначення поняття споживача, позивач не відповідає його критеріям, передбаченим в пункті 22) частини 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», а відповідно не є споживачем в розумінні вказаного вище Закону.

Натомість, право позовної вимоги позивача ґрунтується на захисті його майнового права та немайнового права внаслідок порушення відповідачем договірних зобовязань.

З наведеного випливає, що не можна ототожнювати договірні правовідносини, які випливають із реалізації особою своїх прав як споживача, яка вже відбулася та між сторонами існують іншого характеру правовідносини (в даному випадку договірні), і безпосередньо прав особи як споживача при реалізації нею даного свого права.

В пункті 7) частини 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вказано, що від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що повязані з порушенням їхніх прав.

Тобто, звільненими від сплати судового збору на підставі вказаної вище норми права є виключно споживачі, які звертаються до суду за захистом своїх порушених прав як споживача.

В спірному випадку, позивач вважає, що звільнений від сплати судового збору як споживач, оскільки звернувся до суду як споживач і за захистом свого порушеного права як споживача.

Але, як вбачається з позову, ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 заявляє позовні вимоги про визнання за Позивачем право на інформацію, що має пряме та безпосереднє відношення до Кредитного договору №800003847 від 16.05.2008 року, стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої не наданням інформації, що має пряме та безпосереднє значення до Кредитного договору №800003847 від 16.05.2008 року, грошові кошти в сумі 5000 гривень, внести зміни та доповнення до кредитного договору №800003847 від 16.05.2008 року, згідно пропозиції направленої банку.

Таким чином, позов предявлено ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 в порядку захисту свого порушеного майнового права як учасника кредитних відносин і ґрунтується на порушенні відповідачем умов договору, а саме: кредитного договору №800003847 від 16.05.2008 року.

З наведеного випливає, що ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 звертається до суду не на захист свого права як споживача при укладенні кредитного договору або реалізації свого права укласти цивільно-правову угоду по кредитному договору, а на захист свого права щодо внесення змін до кредитного договору, стягнення моральної шкоди і спірні правовідносини випливають саме з договірних відносин, зокрема, договору банківського кредиту.

Крім цього, у разі задоволення заявленого ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 позову, не відбудеться захист будь-якого його права саме як споживача, а відповідно і даний позов заявлено не на захист такого права.

Таким чином, до спірних правовідносин не може бути застосована частина 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» і пункт 7) ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення від сплати судового збору, оскільки в заявленому позові ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 виступає не як споживач в розумінні 22) частини 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» і позов подано не на захист прав ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 як споживача.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 5 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р., а також в Постанові Верховного суду України №6-39 від 23.05.2012р., де розяснено про те, що застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з договірних відносин з банківськими установами, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання інформації споживачеві про умови такого договору, типи і розміри відсоткової ставки, валютні ризики, процедури виконання договору тощо, які передують договору з банківською установою. Але, після укладення договору, між сторонами виникають договірні кредитні відносини або відносини банківського вкладу, тому до спорів щодо виконання або не виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть застосовуватися, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування або банківського вкладу відповідно.

Приймаючи до уваги вищенаведене, керуючись ст.ст. 119, 121, 209, 210 ЦПК України, суддя, -

У х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа банк» про визнання право на інформацію, стягнення моральної шкоди та внесення змін та доповнень до договору - залишити без руху.

Надати ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 строк в пять днів з дня отримання копії даної ухвали суду для виправлення вказаних в мотивувальній частині ухвали недоліків позовної заяви, а саме: надання доказів про сплату судового збору відповідно до кількості та змісту заявлених позовних вимог або доказів про звільнення від сплати судового збору з інших підстав.

Копію ухвали направити ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

У разі не виконання в указаний термін ухвали суду, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Р. В. Дехта