РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/3793/14-ц

Провадження № 2/643/105/15

10.11.2015 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зінченко Ю.Є.

при секретарі Давиденко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2) до ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту припинення шлюбних відносин, визнання права власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2) про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та про визнання права власності на 1/2 частину квартири, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вказана квартира є його приватною власністю, оскільки прижбана за його особисті кошти, які він отримав від продажу домоволодіння в Харківській області (а.с. 2-3). В подальшому позивач уточнив свою позовну заяву (а.с. 17-18). 12.04.2014 року позивач ОСОБА_2 помер, провадження у справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_2 15.04.2015 року правонаступником померлого позивача ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву, в якій вона просить встановити юридичний факт, яким визнати, що з 2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали фактичних шлюбних відносин, мешкали окремо і не вели спільний побут та просить визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вказана квартира є приватною власністю ОСОБА_2, придбана ним за особисті кошти, отримані від продажу майна померлих батьків домоволодіння у Харківській області, а з ОСОБА_3 він не мешкав та не вів спільного господарства з 2000 року (а.с. 145-146).

22.04.2014 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спірна квартира придбана під час шлюбу за спільні кошти подружжя, при укладанні договору купівлі-продажу вона надавала нотаріальну згоду на покупку квартири у м. Харкові. На момент розірвання шлюбу у 2008 році спору про поділ майна між ними не було, оскільки була домовленість, що вказана квартира залишиться їх спільній донці ОСОБА_4, на утримання якої він аліментів за рішенням суду не сплачував (а.с. 26-28).

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позов підтримала у повному обсязі, посилалася на те, що спірна квартира придбана померлим за власні кошти, з ОСОБА_3 він не мешкав однією сімєю з 2000 року, оскільки він мешкав у м. Харкові, а вона у м. Суми. Просила позов в його останній редакції від 15.04.2015 року задовольнити у повному обсязі. Зустрічний позов не визнала, вважала його необґрунтованим та спростованим наданими доказами, просила відмовити у його задоволенні.

В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом зустрічний позов підтримала, просила поновити строки для звернення до суду з зустрічною позовною заявою, посилалася на те, що спірна квартира придбана у шлюбі за спільні кошти подружжя, просила зустрічний позов задовольнити. Первісний позов не визнала у повному обсязі, вважала його необґрунтованим та просила відмовити у його задоволенні.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_2 він знав зі школи, з початкових класів. Свідку відомо, що ОСОБА_2 одружився, у нього в шлюбі була дитини, потім він розлучився, поїхав на відпочинок, там познайомився з жінкою, вони одружилися та поїхали з дружиною до м. Суми. В 2000 році ОСОБА_2 повернувся до с. Хорошево в Харківській області до своїх батьків через їх стан здоровя, він працював у Харкові, був випадок, що він поїхав на заробітки до Москви, батьки шукали його через передачу «Жди меня». Спочатку помер батько ОСОБА_2, матір не ходила самостійно, він здійснював за батьками догляд, дружини з Сум поряд із ним не було, мати ОСОБА_2 померла в 2003-2004 році. ОСОБА_2 продав будинок батьків та купив квартиру по вул. Р. Ейдемана. З ОСОБА_1 він почав зустрічатися десь з 2003 року, а жити з 2004 року. Дружину ОСОБА_3 він бачив, вона приїздила в гості, вони розлучені не були, проте разом не мешкали.

Допитана у якості свідка ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що померлого ОСОБА_2 вона знає з 1972 року, оскільки вона вийшла заміж за його старшого брата. ОСОБА_2 мешкав в Хорошево, батьки були в поганому стані, з 2000 року він мешкав з батьками, спочатку похоронив батька, мати самостійно не ходила, він доглядав за нею. Дружину із Сум свідок не бачила ні разу та свекруха не казала, що до неї приїздила невістка. ОСОБА_1 стала мешкати з ОСОБА_2 приблизно з 2005 року, познайомилися вони в 2003-2004 роках. Де мешкав ОСОБА_2 до 2000 року, свідок не знає, скарг на здоровя свідок від нього до 2002-2003 року не чула.

Допитана у якості свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що з ОСОБА_2 вони разом навчалися у школі, він жив з батьками в с. Хорошево, де мешкає свідок. Він був одружений у перший раз на ОСОБА_5, у шлюбі був син, потім була дружина ОСОБА_3, у шлюбі у них була донька, ОСОБА_3 свідок не бачила, оскільки вона мешкала в м. Суми. За батьками доглядав ОСОБА_2, з 2000 року він мешкав в с. Хорошево, їздив до Москви, там він загубився, його матір розшукувала. Батько ОСОБА_2 помер в 2002-2003 роках, він поховав батька, доглядав за матірю, старший син допомагав, дружини ОСОБА_3 поряд не було. ОСОБА_2 особисто свідку розповідав, що якби не ОСОБА_1, то він би давно помер. Будинок після смерті матері він продав та купив квартиру. З ким він мешкав в цій квартирі, свідку невідомо. ОСОБА_1 забрала його жити до себе, за життя ОСОБА_2 казав, що все зробить, аби ОСОБА_3 нічого не досталося.

Допитана у якості свідка ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що з ОСОБА_2 знайома з 2000 року, він мешкав в с. Хорошево. Коли вона до нього приїздила, мати вже померла. Свідок вважала його неодруженим, оскільки він мешкав з батьками без дружини. Він продав будинок та купив квартиру на Салтівці, свідок була в цій квартирі. Квартиру ОСОБА_2 купував разом із ОСОБА_1, вони разом її вибирали. ОСОБА_2 мешкав в квартирі, яка належала ОСОБА_1, в квартирі на Салтівці фактично ніхто не мешкав, з дружиною ОСОБА_3 в них був тільки штамп в паспорті.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.12.1992 року, шлюб розірваний рішенням суду від 21.04.2008 року (а.с. 36-38), від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 33-36).

04.05.2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб (а.с. 57), 12.04.2014 року ОСОБА_2 помер (а.с. 58).

01.09.2001 року між померлим ОСОБА_2 та його батьками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 укладено договір довічного утримання, згідно умов якого, ОСОБА_10 передає у власність ОСОБА_2 жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в смт Хорошево, Харківського району, вул. Фрунзе, 75, а ОСОБА_2 зобовязується довічно утримувати ОСОБА_10 та ОСОБА_11, надаючи їм необхідне харчування, одяг і забезпечувати за ними належний догляд та необхідну допомогу (а.с. 4).

22.08.2006 року ОСОБА_2 продав належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в смт Хорошево, Харківського району, вул. Фрунзе, 75, продаж проведено за 141400,00 грн. (а.с. 6,7).

03.10.2006 року ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_3 за 126250 грн. (а.с. 8).

Згідно копії нотаріальної заяви від 01.09.2006 року, ОСОБА_3 надала ОСОБА_2 згоду на придбання ним за спільні кошти будь-якої квартири в місті Харкові за ціну і на умовах на його розсуд (а.с. 42).

У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зі змісту п. 23 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

На підставі наданих позивачем доказів, а саме: показань свідків, які підтвердили факт проживання ОСОБА_2 у с. Хорошево Харківської області з 2000 року, суд вважає доведеним, що померлий ОСОБА_2 з 2000 року мешкав окремо від ОСОБА_3, не мав з нею фактичних шлюбних відносин, не вів спільне господарство. Доказом фактичного проживання у с. Хорошево є також договір довічного утримання від 01.09.2001 року, укладений між померлим ОСОБА_2 та його батьками. Як показання свідків, так і договір довічного утримання підтверджують факт того, що ОСОБА_2 не міг мешкати за місцем реєстрації у м. Суми, оскільки він самостійно доглядав за батьками похилого віку, чим виконував умови договору довічного утримання.

Згідно копії паспорта, відповідач ОСОБА_3 зареєстрована з 1992 року у м. Суми. Доказів фактичного постійного проживання у м. Харкові разом із чоловіком, допомоги у догляді за його батьками, позивачем за зустрічним позовом не надано.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтвердитись іншими засобами доказування.

Посилання представника позивача як на доказ спільного проживання - на письмову позицію ОСОБА_2, викладену ним у позові про розірвання шлюбу до ОСОБА_3, є необґрунтованим, оскільки позовні заяви, заперечення та викладені в них обставини не є належним доказом проживання або не проживання однією сімєю до певного часу, ведення спільного побуту.

Фотографії, залучені до матеріалів справи відповідачем у якості доказів спільного проживання є неналежними доказами по справі, оскільки на підставі цих фотографій неможливо встановити ні дійсний час фотографування, ні місцевість, ні взагалі наявність спільного побуту та фактичних шлюбних відносин, оскільки вони відображують моменти життя - відпочинок, пікнік, прогулянку у лісі.

Відповідно до п. 15 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК).

Відповідачем за зустрічним позовом заявлено клопотання про поновлення строку для звернення до суду з позовом про визнання майна спільною сумісної власністю та його поділ, вказане клопотання є зайво заявленим, а строк звернення до суду не є пропущеним, оскільки строк позовної давності по цій категорії спорів рахується не з моменту розірвання шлюбу, а за часу, коли особа дізналася про порушення майнового права.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Таким чином, нотаріальна посвідчена заява ОСОБА_3 не є доказом придбання спірної квартири за спільні кошти, а є обовязковим документом, необхідним для укладення договору купівлі-продажу, відповідно до вимог ст. 65 СК України.

Згідно п. 30 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Таким чином судом встановлено, що спірна квартира придбана померлим ОСОБА_3 за кошти, отримані від продажу домоволодіння, яке належало йому на підставі договору довічного утримання за час окремого проживання від дружини ОСОБА_3 у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного суд приходить до переконання, що первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи, а зустрічний позов задоволенню не підлягає в звязку з недоведеністю обставин, викладених на підтвердження зустрічних позовних вимог.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Таким чином, позивачем при подачі уточненого позову не сплачений судовий збір в частині вимог немайнового характеру, який підлягає стягненню у розмірі, встановленому ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову до суду.

Керуючись ст.ст. 57,60,61,63,65,68,70,71 СК України, ст. 3,4,10,11,15,58,59,60,61,61,88,209,212-215,256 ЦПК України, суд

Керуючись ст. 209 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити.

Встановити юридичний факт, яким визнати, що з 2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали фактичних шлюбних відносин, мешкали окремо та не вели спільне господарство.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2) судові витрати у розмірі 1262 (одна тисяча двісті шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 недоплачений при подачі уточненої позовної заяви від 15.04.2015 року судовий збір в частині вимог немайнового характеру у розмірі 121,80 грн.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2) про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та про визнання права власності на 1/2 частину квартири - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Зінченко Ю.Є.