Номер провадження: 22-ц/785/5427/15
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Оверіної О.В., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою виконуючого обов`язки начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - Кіптікова І.О. на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Васильєва Ю.Ю. -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси зі скаргою на дії державного виконавця та просив скасувати арешт, накладений постановою серії АА 168536 від 17.03.2011 року (обтяження 10957948) державним виконавцем Другого Київського відділу ДВС ОМУЮ Васильєвим Ю.Ю. Мотивуючи свою скаргу тим, що 05 липня 2007 року між ОСОБА_3 та АТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", укладено кредитний договір № 014/0044/85/77740, згідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 96 594,00 доларів США. На забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору між сторонами було укладено договір іпотеки від 05.07.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. Відповідно до п. 1.2. договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 Одеської області. На теперішній час, на виконанні Другого Київського відділу ДВС ОМУЮ знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-8547/09, виданого Приморським районним судом м.Одеси 21.09.2010 року щодо стягнення з нього на користь ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" грошової суми у розмірі 603 729 грн.40 коп. В рамках вказаного виконавчого провадження накладено арешт на все майно та оголошено заборону на його відчуження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА 168536 від 17.03.2011 р.

На теперішній час між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_3 досягнуто згоди щодо добровільного погашення заборгованості шляхом продажу зазначеного предмета іпотеки та іншого належного йому майна, проте у зв"язку з накладенням арешту та заборони відчуження на майно, такий продаж є неможливим.

На підставі викладеного, ОСОБА_3 звернувся до суду.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2015 року скаргу ОСОБА_3 задоволено. Скасовано арешт, накладений постановою державного виконавця Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Васильєва Ю.Ю. серія АА 168536 від 17.03.2011 року. (обтяження 10957948).

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, виконуючий обов"язки начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - Кіпітков І.О. звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2015 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції при постановленні ухвали норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на наступних підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, який порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_3 щодо Другого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції, районний суд виходив з того, що іпотекодержатель ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" має переважне перед іншими кредиторами право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки.На теперішній час між скаржником та банком досягнуто угоди про продаж предмету іпотеки, для здійснення якого необхідно скасувати арешт та заборону відчуження предмету іпотеки. Скасування арешту та заборони відчуження з заставленого майна є належним способом захисту прав сторони у виконавчому провадженні.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що:

05 липня 2007 року між ОСОБА_3 та АТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", укладено кредитний договір № 014/0044/85/77740, згідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 96 594,00 доларів США. На забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору між сторонами укладено договір іпотеки від 05.07.2007 р., посвідчений Колодяжною А.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу.

Відповідно до п. 1.2. договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 Одеської області.

На виконанні Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-8547/09, виданого Приморським районним судом м. Одеси 21.09.2010 р., про стягнення ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" грошової суми у розмірі 603729,40 грн

В межах вказаного виконавчого провадження накладено арешт на все майно та оголошено заборону на його відчуження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА 168536 від 17.03.2011 року.

Порядок передачі майна у заставу та звернення стягнення на це майно визначений ст.ст. 572-597 ЦК України, Законом України "Про іпотеку", Законом України "Про заставу", Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя.

Відповідно до чч. 1 та 6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження"; звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Як роз`яснено у ч.ч. 2, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" при розгляді позовів про виключення майна з опису суди зобов`язані всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог додержуючись при цьому неухильно як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил; про належність і допустимість доказів (статті 28 і 29ЦПК України). Не обмежуючись поданими сторонами доказами, суд у разі виникнення у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, труднощів у витребуванні доказів, сприяє їм у цьому за їх відповідним клопотанням.

Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Судовий контроль за виконаннями судових рішень передбачений розділом VII ЦПК України у якому фактично йдеть про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців.

Судовий контроль здійснюється судом за законністю рішень, діями або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи під ча виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як визначено в ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Оже законодавець пов`язує можливість захисту порушених прав учасників виконавчого провадження у зв`язку із визнанням оскаржуваних рішень, дій та бездіяльності державного виконавця неправомірними.

В даному випадку стягувач про скасування арешту в порядку ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" не звертався, про існування домовленості щодо добровільного погашення боржником заборгованості шляхом продажу іпотечного майна не підтвердив.

Проте до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця звернувся боржник в порядку розділу VII ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи до скарги заявником додано постанову про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту серії ВП № 22302596 від 01.11.2010 року, яка винесена старшим державним виконавцем Другого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції Васильєвим Ю.Ю. (а. с.11).

Разом з тим суд в ухвалі, якою задовольнив скаргу ОСОБА_3 скасував арешт, накладений постановою серії АА 168536 від 17.03.2011 року, винесеною старшим державним виконавцем Другого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції Васильєвим Ю.Ю.

Таким чином до скарги була надана і оглядалася судом постанова, якою накладено арешт на все майно боржника від 01.11.2010 року, а арешт фактично знятий з іншої постанови, яка не витребувана від державного виконавця та не досліджена в судовому засіданні. Зі змісту постанови, накладений арешт яку скасував суд, взагалі не вбачається на що саме і в межах якого виконавчого провадження вона накладена. У якості ідентифікації судом наведений лише номер та серія цієї постанови без вказівки на боржника і стягувача.

Крім того, з судових повісток доданих на підтвердження належного повідомлення державної виконавчої служби та стягувача, вбачається, що дані судові повістки отримані учасниками 27.03.2015 року про те, що ними отримана ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 01.04.2015 року. Тобто ухвала стороною отримана раніше ніж вона була постановлена.

Також суд не звернув уваги на пропуск боржником строку оскарження дій та рішень державного виконавця і не з`ясував поважності причин такого пропуску.

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги, суд не вказав в чому полягає неправомірність постанови, винесеної державним виконавцем щодо прав і інтересів боржника.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та розглянув справу виходячи лише із відомостей, що містяться в скарзі без належної перевірки їх достовірності щодо порушення діями та рішеннями державного виконавця при виконанні судового рішення прав і інтересів боржника.

Отже судом першої інстанції був порушений порядок, встановлений для розгляду питання, яке містить здійснення судового контролю.

З огляду на наведене, ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду -скасуванню з передачею питання на новий розгляд до того ж суду на підставі вимог ст. 312 ч.1 п.3 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу виконуючого обов`язки начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Кіптікова І.О. - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2015 року - скасувати з передачею питання на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Оверіна

В.П. Фальчук