АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 614/917/15-ц Головуючий суддя І інстанції Федченко В. М.
Провадження № 22-ц/790/8284/15 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Карімової Л.В., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря : Ковган С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Борівського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ТОВ «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

04.09.2015 р. представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за укладеними сторонами по справі договором кредиту №500211149 від 01.06.2011р. в сумі 23016,06 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що згідно з умовами вказаного договору ПАТ «Альфа Банк» надав відповідачу кредит на принципах повернення, платності, строковості у вигляді відновлювальної кредитної лінії в сумі 18530 грн., з кінцевим строком погашення до 02.12.2013 р. Вказував, що відповідач виконував взяті на себе зобов'язання з істотним порушенням умов вказаного договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості за договором кредиту. 23.12.2013 р. між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 2013-1, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа Банк» відступив на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №500211149 від 01.06.2011 p., укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа Банк». Станом на 23.12.2013 р. заборгованість за договором кредиту №500211149 від 01.06.2011 р. складала 23016 грн. 06 коп., в тому числі:

- прострочена заборгованість по тілу кредиту - 12 742 грн. 10 коп.;

- прострочені відсотки за користування кредитом - 95 грн. 59 коп.;

- прострочена комісія - 3 878 грн. 37 коп.;

- пеня - 6 300 грн. 00 коп.

Представник позивача просив стягнути з ОСОБА_3 на користь TOB «Росвен Інвест Україна» заборгованість за договором кредиту №5.06.2011 р. укладеного між ПАТ "Альфа Банк" та ОСОБА_3, в сумі 23016 грн. 06 коп. витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., розглядати справу за його відсутності, проти заочного рішення не заперечував.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2015 року позовні вимоги ТОВ «Росвен Інвест Україна» задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Росвен Інвест України» заборгованість за договором кредиту № 500211149 від 01.06.2011 р. укладеного між ПАТ «Aльфа Банк» і ОСОБА_3 в сумі 23016 грн. 06 коп. і судові витрати в сумі 243 грн.60 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом позовної давності, необґрунтованістю і недоведеністю вимог позивача, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме те, що у позивача дійсно є право вимоги до відповідача, строки позовної давності щодо стягнення основної заборгованості та процентів минули. Вказав на те, судом не надано належної оцінки щодо заяви про застосування строків позовної давності, і це є підставою для відмови у позові.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, що з'явилися до суду, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору кредиту № 500211149 р. від 01.06.2011 р. ПАТ «Альфа Банк», відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, визнав строк повного повернення кредиту таким, що настав та розпочав процедуру досудового врегулювання проблемної заборгованості, здійснюючи телефонні дзвінки, направляючи письмові повідомлення про необхідність сплати простроченої заборгованості. Але вимоги ПАТ «Альфа Банк» щодо погашення простроченої заборгованості за вказаним договором відповідачем були проігноровані, а прострочена заборгованість не сплачена.

23.12.2013 р. між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 2013-1, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа Банк» відступив на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №500211149 від 01.06.2011 p., укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа Банк».

Станом на 23.12.2013 р. заборгованість за договором кредиту №500211149 від 01.06.2011 р. складала 23016 грн. 06 коп., в тому числі:

-прострочена заборгованість по тілу кредиту - 12 742 грн. 10 коп.;

-прострочені відсотки за користування кредитом - 95 грн. 59 коп.;

-прострочена комісія - 3 878 грн. 37 коп.;

-пеня - 6 300 грн. 00 коп.

Згідно до реєстру передачі прав вимоги договору факторингу № 2013-1 від 23.12.2013 р., укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», заборгованість ОСОБА_3 за договором кредиту № 500211149 р. складає 23016 грн. 06 коп.

Вказані обставини встановлені районним судом відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, при цьому відповідач належних і допустимих доказів на їх спростування не надав, і тому колегія суддів їх визнає обґрунтованими.

За змістом п. 2.2 договору факторингу, укладеного 23 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» і ТОВ «Росвен Інвест Україна», право вимоги, що відступається згідно даного договору ТОВ «Росвен Інвест Україна», включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ПАТ «Альфа-Банк», а витягом з реєстру передачі прав вимоги до цього договору факторингу підтверджується відступлення права вимоги за вищевказаним договором кредиту на заявлену у позові суму, що спростовує доводи скарги про недоведеність цього факту (а.с. 7).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Посилання в доводах скарги на те, що договір факторингу стосується лише укладених банком кредитних договорів є безпідставним, оскільки

Під час розгляду справи відповідач просив застосувати наслідки спливу трирічного строку позовної давності і з цих підстав повністю відмовити у задоволенні позову.

Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У ст. 258 ЦК України визначена спеціальна позовна давність:

1. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

2. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог:

1) про стягнення неустойки (штрафу, пені);

Стаття 267 ЦК України визначає, що:

1. Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

2. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

5. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з доведеності вини відповідача у порушенні взятих на себе зобов'язань за договором кредиту. Однак при цьому, всупереч вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України суд не вмотивував своїх висновків по заяві про застосування позовної давності і не вказав, чому не було застосовані наслідки спливу річного строку позовної давності, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для вимог позивача про стягнення пені в сумі 6300 грн.

Згідно до п. 3 вищевказаного кредитного договору, всі відносини між позивальником і банком, що виникають на підставі цього договору, врегульовуються Розділом №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затверджені розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 1142 від 01 квітня 2011 року, які є невід?ємною частиною договору та визначають інші істотні його умови, тобто напряму не зазначені у підписаному сторонами тексті цього договору. При цьому про збільшення позовної давності умови кредитного договору та відтворений в ньому зміст вказаного Розділу № 2, які підписані сторонами, - не містять (а.с. 14). При з?ясуванні цього питання колегія суддів виходить з того, що укладеним договором про збільшення позовної давності, можливість чого передбачена ст. 259 ЦК України, в контексті вимог п. 1 ч. 1 ст. 208, ст. 207 ЦК України передбачає обов'язкову письмову форму таких правочинів, що вимагає його обов'язкового підписання сторонами.

Таким чином, районний суд не взяв до уваги, що з урахуванням встановленого договором кредиту кінцевого строку погашення кредиту, 02.12.2013 року, на день звернення позивача до суду з цим позовом, 04.09.2015 року, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України річний строк вже сплив, тому відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні позову в частині стягнення пені 6300 грн. слід було відмовити.

Стаття 264 ЦК України передбачає, що:

1. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

2. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

3. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З наявного в матеріалах справи розрахунку позову та графіку платежів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором кредиту, що свідчить про визнання ним свого боргу і обов'язків за договором кредитую Тому в контексті положень ч. 1 ст. 264 ЦК України внаслідок переривання перебігу позовної давності на день звернення позивача до суду із зазначеним позовом, загальний трирічний строк позовної давності ще не сплив. Належних і допустимих доказів на спростування цього висновку відповідач до справи не надав.

Оскільки передбачений ст. 257 ЦК України загальний трирічний строк на день звернення з цим позовом не сплив, в іншій частині рішення районного суду є законним і обґрунтованим і доводами скарги не спростовується.

Таким чином, оскільки висновки суду стосовно стягнення пені не відповідають обставинам справи, суд не застосував вказані норми матеріального права щодо наслідків спливу річного строку позовної давності для стягнення пені, з передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав колегія суддів апеляційну скаргу задовольняє частково.

Оскільки в іншій частині рішення є законним і обґрунтованим, а відповідач не довів доводи своєї скарги, колегія суддів вважає за необхідне ухвалити нове рішення про зміну рішення суду першої інстанції, сума заборгованості, яка підлягає стягненню відповідно до ст. 512, 514, 525, 526, 1048-1050, 1054 ЦК України в сумі: 23016,06 - 6300 = 16716,06 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 316, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2015 року - змінити.

Зменшити стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за договором кредиту № 500211149 від 01.06.2011 року, укладеного між ПАТ «Альфа Банк» і ОСОБА_3 до суми 16 716,06 грн., відмовивши у задоволенні позову про стягнення 6300 грн. пені за спливом строку позовної давності.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту и, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: