АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4087/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - ЛастовкаН.Д.
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Чобіток А.О., Стрижеуса А.М.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року по справі за позовом Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку,

встановила:

У грудні 2014 року позивач Український державний університет фінансів та міжнародної торгівлі звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку в сумі 11883грн. 78 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі борг по оплаті за проживання в гуртожитку в сумі 11883 грн. 78 коп. та 243 грн. 60 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що додатковою угодою № 2 до контракту № 60 від 21.09.2009 року строк дії контракту було продовжено до 01.07.2014 року. Жодних інших змін та доповнень до контракту не було. Тому на підставі продовження терміну контракту відповідач проживала в студентському гуртожитку до 07.07.2014 року та вчасно сплачувала плату, розмір якої встановлений наказами ректора та умовами колективного договору підприємства з врахуванням пільг в розмірі 50% від встановленої суми. Вважає, що жодної заборгованості по оплаті за проживання у гуртожитку вона не має.

В судовому засіданні відповідач підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити; представник позивача вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що на балансі університету перебуває будівля студентського гуртожитку, розташована по вул. Лобачевського, 23 у м. Києві. Згідно з наказом від 25.08.1999 року № 95к ОСОБА_2 прийнята на посаду доцента кафедри міжнародної економіки університету та їй як працівнику університету за проживання в гуртожитку встановлюється оплата за проживання в гуртожитку у розмірі 50% від встановленої суми, а саме 387 грн. в місяць, а повна оплата за проживання в гуртожитку становить 774 грн.

Наказом від 20.06.2011 року № 318-к ОСОБА_2 звільнено з університету у зв'язку із закінченням строку контракту, при цьому вона продовжувала проживати в студентському гуртожитку та сплачувала половину суми за проживання, однак з 01.07.2011 року у зв'язку зі звільненням з роботи вона повинна була оплачувати вартість проживання у повному обсязі, тобто 774 грн., а за наказом від 06.02.2012 року № 100 з 01.02.2012 року - 900,3 грн.

Оскільки плата за проживання відповідачем вносилась не у повному обсязі, то за період з 01.07.2011 року по 01.08.2014 року утворилась заборгованість на загальну суму 11883 грн. 78 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 03.09.1999 року була прийнята до Української академії зовнішньої торгівлі на посаду доцента кафедри міжнародної економіки за контрактом.

За наказом № 705к від 25.08.2009 року Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі ОСОБА_2 продовжено термін дії контракту про перебування на посаді доцента кафедри світового господарства і міжнародної економічної інтеграції з 21.09.2009 року по 30.06.2011 року.

Відповідно до договору № 243 на проживання в гуртожитку Українського державного університету фінансів і міжнародної торгівлі від 31.12.2010 року університет надає ОСОБА_2 для тимчасового проживання в гуртожитку університету кімнату АДРЕСА_1. Пунктом 4.1 договору визначено, що розмір оплати за проживання в приміщенні складає 387 грн. на місяць.

За наказом ректора Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі № 286 від 14.05.2009 року плата за одну кімнату, площею 34 кв.м. в гуртожитку для працівника університету становить 774 грн. на місяць.

За наказом ректора університету № 100 від 06.02.2012 року плата за одну кімнату, площею 34 кв.м. в гуртожитку для працівника університету становить 900,3 грн. на місяць.

З 01.07.2013 року в дію вступив наказ ректора № 242 від 29.04.2013 року, за яким плата за одну кімнату площею 34 кв.м. в гуртожитку для працівника університету на одну особу становить 1195 грн. на місяць, а для інших проживаючих - 1310 грн. 50 коп.

Наказом № 466а від 26.08.2013 року, оплата за електроенергію на 1 особу, яка проживає в гуртожитку з 01.09.2013 року становить 20 грн.

Відповідно до п.7.6 Колективного договору, працівникам університету, які проживають в гуртожитку, встановлюється оплата за проживання у розмірі 50% від встановленої суми.

Також судом встановлено, що відповідач перебувала в трудових відносинах з Українським державним університетом фінансів та міжнародної торгівлі до 30.06.2011 року, що підтверджується наказом №318-к від 20.06.2011 року, однак продовжувала проживати у гуртожитку за усним погодженням з ректором університету.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що пільги для оплати за проживання в гуртожитку в розмірі 50% від встановленої суми застосовуються виключно для працівників університету, а тому можуть бути чинними для ОСОБА_2 до дня її звільнення, тобто до 30.06.2011 року.

Враховуючи, що після припинення трудових відносин з позивачем відповідач продовжувала сплачувати за проживання в гуртожитку пільгову ставку, тобто сплачувала лише 50% від встановленої суми, не будучи працівником університету, то за період з 01.07.2011 року по 07.07.2014 року виникла заборгованість на загальну суму 11 883 грн. 78 коп., тому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Однак колегія суддів вважає, що повністю погодитись з висновками суду першої інстанції неможливо, оскільки вони не у повному обсязі відповідають обставинам справи та зроблені за неповного з'ясування обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла ( наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні ( наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Статтею 820 ЦК України визначено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 4.3 укладеного між сторонами договору визначено, що розмір плати за проживання може бути відповідно змінений в разі зміни централізовано встановлених цін і тарифів, а також в інших випадках, передбачених законодавчими актами України.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що не зважаючи на визначення у договорі суми оплати за приміщення у розмірі 387 грн. на місяць ( що становить 50% від суми 774 грн.), розмір щомісячної плати за проживання у період 2012 - 2014 років повинен відповідати розміру оплати, встановленій на підставі наказів ректора університету.

Відповідно до п.6.1 договору на проживання в гуртожитку, договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31 грудня 2011 року або до його дострокового припинення ( розірвання) у порядку, встановленому чинним законодавством та договором.

Пунктом 5.2 договору визначено, що дія договору припиняється, якщо мешканець, який працює в університеті, припиняє трудові відносини з університетом. В цьому випадку мешканець повинен звільнити і здати за актом приміщення не пізніше 1 календарного місяця з моменту звільнення.

Разом з тим, матеріали справи не містять даних про те, що в 2011 році відповідачу було пред'явлено вимогу про виселення у зв'язку з припиненням дії трудового договору.

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватись майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як вбачається з листа Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі за № 26/01-1450 від 02 жовтня 2012 року, позивачем було повідомлено ОСОБА_2 про те, що відповідно до п.5.2 договору № 243 від 31.12.2010 року, комісією з поселення УДУФМТ було прийнято рішення про її виселення ( протокол № 3 від 27 вересня 2012 року). У зв'язку з цим відповідачу пропонувалось звільнити кімнату № 622 у 10-денний термін з дати отримання листа.

Пунктом 2.1.3 зазначеного договору передбачено обов'язок університету своєчасно надавати мешканцю рахунки для внесення платежів за проживання.

Як вбачається з наданого представником позивача до позовної заяви акту звірки взаємних розрахунків, заборгованість ОСОБА_2 по оплаті за проживання у гуртожитку станом на 01 серпня 2012 року була відсутня, а нарахування за проживання в гуртожитку за період серпень - грудень 2012 року проведено в сумі по 450 грн. 15 коп. на місяць ( а.с. 23).

Крім того, як вбачається з наданих відповідачем рахунків, що були їй пред'явлені для оплати, за період по грудень 2012 року включно, сума до оплати за проживання у гуртожитку була виставлена позивачем з урахуванням 50% знижки, а саме: за період липень - грудень 2011 року та січень-лютий 2012 року в сумі по 387 грн. щомісячно ; за період березень - грудень 2012 року - в сумі 450 грн. 15 коп. ( тобто 50% від суми 900 грн. 30 коп., встановленої наказом ректора університету № 100 від 06.02.2012 року).

Зазначені рахунки були у повному обсязі оплачені відповідачем.

Проте 31.12.2012 року позивачем було проведено нарахування за проживання у гуртожитку за минулий час на суму 7660 грн. 65 коп. та віднесено дану суму на заборгованість по оплаті, що відображено в акті звірки взаємних розрахунків ( а.с. 23) та підтверджується наданою позивачем копією рахунку № 329 від 31.12.2012 року, з якого вбачається, що нарахування за минулий час за період з 01.07.2011 року по 31.12.2012 року було проведено згідно з доповідною запискою керівника гуртожитку.

Сума плати за проживання у гуртожитку у розмірі 100% від встановленої наказом ректора університету ставки, тобто 900 грн. 30 коп. було виставлено відповідачу лише за січень 2013 року рахунком № 33 від 31.01.2013 року.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що умовами договору було визначено суму для оплати за проживання в гуртожитку, що відповідала 50% від встановленої наказом ректора, та пред'явлення позивачем рахунків для внесення платежів за проживання у розмірі 50% від встановленої ставки протягом 2011- 2012 років, колегія суддів, виходячи із положень ст. 764 ЦК України, вважає, що не зважаючи на звільнення відповідача з роботи, строк дії договору від 31.12.2010 року на проживання у гуртожитку було продовжено і позивач своїми діями погоджував на строк липень-грудень 2011 та на 2012 рік умови договору із ОСОБА_2 щодо оплати за проживання у розмірі 50% ставки.

Враховуючи вкладене, колегія суддів дійшла висновку, що нарахування позивачем у грудні 2012 року заборгованості за період липень 2011 року - грудень 2012 року на суму 7660 грн. 65 коп. є необґрунтованим, а тому позовні вимоги у викладеній частині задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення заборгованості, яка виникла за період з січня 2013 року по липень 2014 року, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції у цій частині правильними, оскільки у зв'язку з пред'явленням відповідачу вимоги про виселення та виставлення позивачем рахунку для оплати за проживання у розмірі 100% встановленої ставки у січні 2013 року, підстави для пільгової оплати - відсутні.

Проте відповідач продовжувала у січні - липні 2013 року оплачувати половину щомісячного платежу, у подальшому сплачувала платіж не у повному обсязі, у зв'язку з чим за період січень 2013 року - липень 2014 року утворилась заборгованість на загальну суму 4223 грн. 13 коп.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо неприйняття судом першої інстанції до уваги додаткової угоди № 2 до контракту № 60 від 21.09.2009 року, якою строк дії контракту було продовжено до 01.07.2014 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що наказом № 318-к від 20.06.2011 року відповідача було звільнено з університету з 30.06.2011 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з довідкою позивача від 16.02.2015 року ( а.с. 74), відповідач ОСОБА_2 звільнена з університету наказом № 318-к від 20.06.2011 року.

Така ж інформація щодо дати звільнення ОСОБА_2 була зазначена позивачем у листі від 02.10.2012 року щодо виселення відповідача з гуртожитку у зв'язку з припиненням трудових відносин з університетом.

Крім того, як вбачається з акту звірки взаємних розрахунків та квитанцій, наданих відповідачем про оплату за проживання в гуртожитку, за жовтень 2013 року відповідач сплатила 1350 грн. 50 коп., та в подальшому продовжувала сплачувати суму в розмірі 1330 грн. щомісячно, тим самим визнавши відсутність у неї будь-яких пільг при оплаті за проживання у гуртожитку.

Інші доводи апеляційної скарги не містять обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за період з січня 2013 року по липень 2014 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення необхідно змінити в частині розміру заборгованості, зменшивши її на вищевказану суму, нараховану позивачем у грудні 2012 року: 11 883 грн. 78 коп. - 7660 грн. 65 коп. = 4223 грн. 13 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року - змінити в частині розміру заборгованості, у зв'язку з чим резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

Позов Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1) на користь Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі заборгованість по оплаті за проживання в гуртожитку в сумі 4223 ( чотири тисячі двісті двадцять три) грн. 13 коп. та витрати по сплаті судового збору - 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: