Провадження №2/389/987/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 червня 2015 року Знам'янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Українського В.В.,

при секретарі Магась Ю.О.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Матковської О.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Знам'янка Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТДВ «Колос» про поновлення строку звернення до суду, зобов'язання вчинити дії, стягнення вихідної допомоги та відшкодування заподіяної моральної шкоди, суд,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ТДВ «Колос», вимоги за яким збільшив в процесі розгляду справи та просить суд зобов'язати відповідача скасувати наказ про звільнення позивача за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпПУ; зобов'язати відповідача видати наказ про звільнення позивача за власним бажанням в зв'язку з порушенням керівництвом ТДВ «Колос» законодавства про працю і трудового договору згідно ст.. 39 КЗпПУ; зобов'язати виправити запис в трудовій книжці, стягнути вихідну допомогу в розмірі 6396 грн., стягнути компенсацію середнього заробітку за час перешкоджання запису в трудовій книжці та неотримання матеріальної допомоги по безробіттю в розмірі 7142,2 грн., компенсацію моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Обґрунтував свої позовні вимоги тим, що підставою для звернення до суду стало неодноразове порушення відповідачем законодавства про працю, закон про оплату праці, трудовий договір і колективний договір. Такими діями відповідач фактично змусив позивача написати заяву про звільнення за власним бажанням. При звільненні за власним бажанням в зв'язку з порушенням роботодавця Кодексу законів про працю та колективного договору, роботодавець видав наказ про звільнення позивача за власним бажанням без поважних причин згідно ст. 38 КЗпПУ. Також, вказане формулювання звільнення позбавило позивача протягом 91дня отримувати матеріальну допомогу на випадок безробіття, яка нарахована відповідно до ч.3 ст. 23 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне страхування на випадок безробіття» в розмірі 80% від визначеного розміру. Втрати недоотриманого середнього заробітку складають 7142,2 грн.

Позивач в судовому засіданні просили суд задовольнити вимоги позовної заяви в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення вимог позову та просила відмовити в його задоволенні, в зв'язку з правильним і обґрунтованим звільненням позивача за його заявою за власним бажанням.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст 10, ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що позивач 30.12.2013 року прийнятий на тимчасову роботу на посаду охоронника з 03.01.2014, умови праці звичайні, наказ № 202 (а.с.3). Відповідно до записів в трудовий книжці (а.с.4) звільнений за власним бажанням, наказ № 107 від 07.04.2014. Відповідно до заяви ОСОБА_1 до керівника ТДВ «Колос», позивач просив звільнити його з роботи за власним бажанням та провести розрахунок з ним в строки, встановлені ст. 116 КЗпПУ (а.с.34). В судовому засіданні позивач не заперечував того, що написав заяву про звільнення саме за власним бажанням. Крім того, в заяві позивача на звільнення мається резолюція начальника охорони про звільнення ОСОБА_1 з 08.04.2014 без відпрацювання останнім двох тижнів в товаристві (а.с.34).

Згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачає, що По справах про звільнення за ст. 38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Відповідно до ст. 39 КЗпП працівник вправі вимагати розірвання строкового трудового договору при наявності для цього поважних причин (ч. 1 ст. 38 КЗпП).

Розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання скасувати наказ про звільнення за власним бажанням немає, оскільки в судовому засіданні доведено, що звільнення позивача проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, саме за його заявою за власним бажанням, без примусу, а не в зв'язку з невиконанням працедавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. В судовому засіданні не доведено позивачем того, що трудовий договір укладений, між сторонами являється строковим, на який розповсюджується дія ст. 39 КЗпПУ, на яку він бажає посилатися при звільненні.

Оскільки всі інші позовні вимоги про зобов'язння відповідача видати наказ про звільнення позивача за власним бажанням в зв'язку з порушенням керівництвом ТДВ «Колос» законодавства про працю і трудового договору згідно ст.. 39 КЗпПУ; зобов'язати виправити запис в трудовій книжці, стягнути вихідну допомогу, стягнути компенсацію середнього заробітку за час перешкоджання запису в трудовій книжці та неотримання матеріальної допомоги по безробіттю, компенсацію моральної шкоди є похідними від попередньої, в задоволенні якої відмовлено, у їх задоволенні необхідно також відмовити.

На підставі викладеного ст.ст. 38 ,39 КЗпПУ та керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 213- 215 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ТДВ «Колос» про поновлення строку звернення до суду, зобов'язання вчинити дії, стягнення вихідної допомоги та відшкодування заподіяної моральної шкоди- відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області протягом десяти днів через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Знам'янського міськрайонного суду

Кіровоградської області В.В. Український