Провадження №2/200/4059/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 грудня 2015 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі: головуючого судді - Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі Кузьміній С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління служба у справах дітей Бабушкінської районної в м. Дніпропетровську ради, про надання дозволу на виїзд дитини за межі України та виготовлення проїзних документів без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила в порядку ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» надати дозвіл на виїзд за кордон без згоди відповідача їх малолітній доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 05 травня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано Хильківською сільською радою, Хорольського району, Полтавської області, про що 05 травня 2007 року було складено відповідний актовий запис №1, та видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії І-КЕ №028000. Сімейні відносини між позивачем та відповідачем не склалися, у зв'язку з чим 28 травня 2013 року відповідно до рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська по справі № 200/6287/13-ц шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Від цього шлюбу у сторін є донька, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Наприкінці 2014 року позивач виїхала до республіки Італія, де вийшла заміж, офіційно працевлаштувалась і має постійне місце роботи, отримала дозвіл на постійне проживання в республіці Італія.

Відповідач після розірвання шлюбу вихованням доньки не займається, матеріально її не забезпечує, аліменти не сплачує, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, життям дитини не цікавиться, всі питання щодо навчання та виховання вона вирішує самостійно і опікується дитиною, виховує та утримує її. Після розлучення місцезнаходження відповідача не відомо, жодних контактів позивач з ним не має, де він перебуває позивачу невідомо.

В період її відсутності донька знаходилася тимчасово під наглядом та опікою її мами - його бабусі ОСОБА_4, проте, через поганий стан здоров'я остання не може в повній мірі забезпечити її виховання.

На теперішній час у неї є можливість постійного проживання з дитиною в республіці Італія, де донька буде відвідувати школу, вона має стабільний дохід, проте для виготовлення на ім'я дитини проїзного документа на виїзд за кордон потрібна письмова нотаріально-посвідчена згода батька дитини. Однак отримати дану згоду на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон від батька дитини вона не може, так як не має з ним жодних контактів.

Представник позивача надав в судове засідання заяву про розгляд справи без без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про причини своєї неявки не повідомив.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засіданні не повідомив, тому суд вважає за можливим розглянути справу за правилами ст. 169, 224, 225 ЦПК України - заочно.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 28 травня 2013 року. Від цього шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач проживає окремо від позивача та доньки.

Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить висновку про те, що вони врегульовані нормами Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Конституцією України, ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", "Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 р. № 231, Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Частинами 7,8 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 2 ст.155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Нормами Принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитині законом, або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частинами 1-4 ст.313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батькі(усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі, або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну.

Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Вирішуючи по суті позовні вимоги суд приходить до висновку про те, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, а також приймаючи до уваги, що позивач не має можливості отримати від відповідача дозвіл виїзду дитини за кордон, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню, а саме надання дозволу на період до досягнення дитиною 16 років, оскільки після цього віку діти, мають право самостійно, без згоди батьків перетинати кордон країни.

Відповідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 169, 197, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління служба у справах дітей Бабушкінської районної в м. Дніпропетровську ради, про надання дозволу на виїзд дитини за межі України та виготовлення проїзних документів без згоди батька - задовольнити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проїзного документа малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3, для виїзду за кордон без згоди батька ОСОБА_2 (НОМЕР_1 виданий Хорольським РВ УМВС України в Полтавській області 12.03.1997 року, РНОКПП НОМЕР_2) .

Надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3, за межі державного кордону України - в республіку Італія, для тимчасового проживання та навчання до досягнення нею повноліття без згоди та супроводу на такий виїзд її батька - ОСОБА_2 (НОМЕР_1 виданий Хорольським РВ УМВС України в Полтавській області 12.03.1997 року, РНОКПП НОМЕР_2).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва