Справа № 466/5696/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» березня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В. І.

при секретарі Шутяк З.С., Семків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб без самостійних вимог - ОСОБА_3, Львівського комунального підприємства «Рясне-402», Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

у с т а н о в и в:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог покликалась на те, що вона, позивач, зареєстрована в кімнаті АДРЕСА_1. Крім неї в даній кімнаті зареєстровані ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2, що підтверджується довідкою ЛКП «Рясне-402» № 2274 від 11 серпня 2014 року.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в спірній кімнаті з 07 червня 1990 року, однак не проживає в ній з 2012 року по даний час, що підтверджується актами ЛКП «Рясне-402».

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 їй невідоме, добровільно знятись з реєстрації та зареєструватися за теперішнім місцем проживання остання не бажає, а тому вона вимушена звернутись в суд.

З огляду на такі факти просить постановити рішення, яким визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування кімнатою АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст. ст. 71, 72, 163 ЖК України.

В процесі судового розгляду до участі в справі в якості третіх осіб без самостійних вимог були залучені Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, ЛКП «Рясне-402» та ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, зіславшись на викладені в ньому обставини та просить його задовольнити. Додатково пояснила, що вона працювала двірником в ЖЕК «Електрон» та їй було видано ордер НОМЕР_1 від 10 червня 1996 року на ліжко - місце в гуртожитку в кімнаті АДРЕСА_1. В даній кімнаті гуртожитку вона проживає сама, в ній є її меблі, інші особисті речі та вона бажає мати свою окрему кімнату, оскільки пропрацювала двірником 13 років.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що з квітня 1986 року по грудень 1997 року вона працювала в Ряснянському виробничому комплексі ВАТ «Концерн-Електрон», який в кінці 1970- років фактично збудував будинок АДРЕСА_1. У зв'язку з трудовими відносинами їй в установленому порядку було надано ліжко-місце в цьому будинку, який використовувався як гуртожиток та з 1988 по 1992 рік вона проживала у кімнаті НОМЕР_2. Пізніше вона пішла у декретну відпустку і її кімнату зайняла інша людина. З 1996 року вона стала звертатись до керівництва підприємства про надання їй іншої кімнати, а з 2005 року по 2011 рік тривали судові спори. Ухвалою Шевченківського районного суду м Львова від 11 листопада 2011 року була визнана мирова угода, яка була укладена між нею та ЖЕК «Електрон» - дочірним підприємством ПАТ «Концерн-Електрон». Згідно даної ухвали їй було надано ліжко-місце площею 6 кв.м в спірній кімнаті АДРЕСА_1. Однак в даній кімнаті вона проживати не може, оскільки не має до неї ключів та вся кімната заставлена меблями позивача ОСОБА_1 Просить в задоволенні позову відмовити.

Представники третіх осіб - ЛКП «Рясне - 402» ОСОБА_4 та Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили, що будинок АДРЕСА_1 раніше був відомчим та переданий на баланс ЛКП «Рясне-402» в 2012 році. Згідно рішень органів місцевого самоврядування ряд кімнат, в тому числі спірна кімната НОМЕР_3, в цьому будинку використовується як гуртожиток для проживання одиноких громадян. В спірній кімнаті зареєстровані сторони по справі та третя особа ОСОБА_3 При прийнятті рішення в даному спорі вони, як представники третіх осіб, покладаються на розсуд суду.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 в судове засідання жодного разу не з'явилась, хоч належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи, та подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно положень ст.ст. 127, 130 ЖК України гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Порядок користування житловою площею в гуртожитку визначається законодавством України.

В судовому засіданні встановлено, що будинок АДРЕСА_1 в минулому був відомчим, належав ВАТ «Концерн-Електрон» та використовувався в цілому як гуртожиток для проживання працівників цього підприємства. Наказом департаменту житлового господарства Львівської міської ради №13-Д від 30 січня 2001 року «Про зміну статусу приміщень гуртожитку для проживання малих сімей в будинку АДРЕСА_1», який був виданий на підставі клопотання ВАТ «Концерн-Електрон», більшість житлових приміщень цього будинку було визнано житловими квартирами, а 15 кімнат, в тому числі і спірну кімнату НОМЕР_3, дозволено ВАТ Концерн-Електрон» й надалі використовувати як гуртожиток для проживання одиноких громадян. Ухвалою Львівської міської ради №1052 від 15 грудня 2011 року «Про прийняття у власність територіальної громади м. Львова відомчого житлового будинку АДРЕСА_1 від ВАТ «Концерн-Електрон» відомчий будинок на АДРЕСА_1 був прийнятий у власність територіальної громади м. Львова. На час судового розгляду справи в спірній кімнаті, площа якої становить 18,6 кв.м, зареєстровані троє осіб: позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 та залучена до участі в справі якості третьої особи ОСОБА_3

Вищевказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, представників третіх осіб, долученими до справи довідкою ЛКП «Рясне-402» №2274 від 11 серпня 2014 року, копіями наказу департаменту житлового господарства Львівської міської ради №13-Д від 30 січня 2001 року «Про зміну статусу приміщень гуртожитку для проживання малих сімей в будинку АДРЕСА_1», ухвали Львівської міської ради №1052 від 15 грудня 2011 року «Про прийняття у власність територіальної громади м. Львова відомчого житлового будинку АДРЕСА_1 від ВАТ «Концерн-Електрон» та ці обставини в судовому засіданні ніким з учасників процесу не оспорювались.

Відповідно до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 видано ордер НОМЕР_1 від 10.06.1996 року на вселення в гуртожиток по АДРЕСА_1.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 видано ордер НОМЕР_4 від 14.05.1990 року на вселення в гуртожиток по АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2011року в справі №2-408/11 визнано мирову угоду між ОСОБА_2 та ЖЕК «Електрон» - дочірним підприємством ПАТ «Концерн - Електрон» в особі директора ОСОБА_7, згідно якої ЖЕК «Електрон» зобов'язується надати ОСОБА_2 ліжко-місце площею 6 кв.м. у кімнаті НОМЕР_3 житлового будинку на АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовом про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірною кімнатою НОМЕР_3, позивач ОСОБА_1 зіслалась на ст. ст. 71, 72 ЖК України, які регулюють збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду, які зареєстровані на умовах договору житлового найму, та ст. 163 цього Кодексу, яка регулює відповідні правовідносини в будинках приватного житлового фонду.

Судом безспірно встановлено, що кімната НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_1 є гуртожитком та особи, які в ній зареєстровані, мають право на користування ліжко-місцями в цій кімнаті.

Суд вважає, що особи, які проживають у гуртожитку та мають право на зайняття в ньому ліжко - місця не наділені правом на звернення до суду з вимогами про втрату відповідного права іншими особами.

Крім цього, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в спірній кімнаті з поважних причин, оскільки не має до неї ключів та вказана кімната заставлена меблями позивача ОСОБА_1

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є безпідставним та в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 210, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 9, 71, 72, 127, 128, 131 ЖК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб без самостійних вимог - ОСОБА_3, Львівського комунального підприємства «Рясне-402», Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити у зв'язку з його безпідставністю.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя: В. І. Кавацюк