У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Демянчук С.В., Оніпко О.В.

секретар судового засідання Шептицька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Перша Рівненська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом , -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 26 листопада 2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Перша Рівненська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2015 року в задоволенні даного позову відмовлено.

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу.

При цьому покликається на те, що не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними при підписанні відмови від належної йому частки після смерті його матері ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, оскільки його син ОСОБА_2 навмисно підпоював його горілкою.

Вказує, що при підписанні заяви про відмову від спадщини нотаріусом не було враховано строків, передбачених ст. 1275 ЦК України. Судом не взято до уваги, що в заяві зазначено про те, що ОСОБА_1 роз"яснено лише зміст ст. 1272 ЦК України.

Крім того, не взято до уваги покази свідків, які підтвердили його перебування у стані важкої депресії після смерті матері, яким і скористався ОСОБА_2 задля виселення його з квартири.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано жодних доказів, які підтверджували б, що на момент відмови від своєї частки за заповітом він не

.............................................................................................................................................

Провадження № 22/ц 787/1008/2015 Головуюча у суді І інстанції - Рудика Л.Д.

Доповідач - Шеремет А.М.

усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 липня 2007 року, виданого Першою Рівненською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі № 2-808 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2

Згідно заяви про відмову від прийняття спадщини по спадковій справі № 215, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, посвідченої державним нотаріусом, ОСОБА_1 відмовився від належної долі в спадковому майні на користь ОСОБА_2

Відповідно до загального правила, встановленого ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст. 203 ЦК України).

Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Статтею 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила цієї статті поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак, у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Відповідно до п.39 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 при посвідченні правочинів нотаріус з'ясовує обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які є учасниками правочинів (стаття 44 Закону України "Про нотаріат») виходячи з того, що цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання.

Відповідно до п. 14 вказаної інструкції визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Нотаріальна дія по посвідченню заяви ОСОБА_1 була вчинена нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Ревою Л.Л., сумнівів у дієздатності останнього у неї не виникало.

Будь-яких доказів, які стверджували б про те, що ОСОБА_1 на момент відмови від своєї частки за заповітом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ним суду не надані.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції по те, що надані ОСОБА_1 копії епікризів про перебування його на стаціонарному лікуванні у відділенні судинної неврології ЦМЛ м. Рівне в періоди з 06 грудня 2013 року по 19 грудня 2013 року, з 28 січня 2014 року по 07 лютого 2014 року, з 01 січня 2015 року по 12 січня 2015 року, з 13 січня 2015 року по 21 січня 2015 року стверджують лише про періодичне нетривале лікування позивача і не підтверджують, що позивач не усвідомлював своїх дій у нотаріуса під час написання відмови від частки по заповіту в 2007 році.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв"язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 303, 304, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча А.М. Шеремет

Судді: С.В. Демянчук

О.В. Оніпко