У Х В А Л А

Іменем України

11 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Бондаренка Ю.О.,

суддів Собослой Г.Г., Павліченко С.В.

при секретарі Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою, на ПАТ КБ «ПриватБанк» рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 квітня 2015 року, у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

ПАТ «ПриватБанк», звернувся з позовом до ОСОБА_1, яким просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 5769,90 дол.США, що за курсом становить 46098,27 грн., грн. та судові витрати

Позовні вимоги мотивував тим, що згідно укладеного кредитного договору б/н від 27.02.2008 року, ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 2000дол.США. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування належним чином не виконував і станом на 16.10.2013 року заборгованість по кредиту складає 5769,90 дол. США, що за курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.10.2013 року становить 46098,27 грн., з яких: 1849,22 дол.США заборгованість по тілу кредиту; 3325,24 дол.США заборгованість по відсотках за користування кредитом; 260,0 дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 62,58 дол.США - штраф (фіксована частина); 271,76 дол.США - штраф (процентна складова).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено у звязку із спливом строку позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ КБ "ПриватБанк" подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне, ухвалено з порушенням норм процесуального права, та невідповідністю висновків суду обставинам справи, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно не взяв до уваги частину договору під назвою "Умови і правила надання банківських послуг" відповідно до п. 9.3. відкриваються на невизначений термін тобто сторони фактично домовились про збільшення строку позовної давності, відповідач не скористався правом та не подав письмову заву про закриття карткового рахунку тому строк дії картки було продовжено. Крім того за твердженням апелянта відповідач по сьогоднішній день користується грошима банку.

В судовому засіданні представник апелянта підтримали апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.2, 3 ст.213 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 27 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на підставі заяви, було укладено договір № б/н, згідно якого вона отримала кредит, у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку (тип картки Gold) в розмірі 2000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% річних на залишок заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.10-18).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 5.4 "Умов та правил користування платіжною карткою" визначено, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH)

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

ОСОБА_1 взяті на себе зобовязання за Кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків належним чином не виконувала, кредит не повернула.

Згідно п.8.6 Умов і правил надання банківський послуг при порушенні клієнтом строків платежів по грошовому зобовязанні, передбачених діючим договором більше ніж на 120 днів, Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн.+5% від суми позову.

Станом на 16.10.2013 року заборгованість Позичальника ОСОБА_1 за договором №б/н від 27.02.2008 року, згідно розрахунку, складає 5769,90 доларів США, що за курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.10.2013 року становить 46098,27 грн., з яких: 1849,22 доларів США заборгованість по тілу кредиту; 3325,24 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом; 260,0 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 62,58 доларів США - штраф (фіксована частина); 271,76 доларів США - штраф (процентна складова) (а.с.6-8). З зазначеного розрахунку також вбачається , що останній платіж в рахунок погашення заборгованості по кредиту було здійснено 07.03.2009 року (а.с.6).

Статтею 256 ЦК України визначено, що особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку позовної давності.

Згідно ст.257, ч.5 ст.261, 262 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За правилами ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України ).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з п. 9.12 "Умови і правила надання банківських послуг" договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 " Умов та Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього дня такого місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (а.см.16,17).

Строк дії картки виданої ОСОБА_1 сплив в лютого 2010 року (а.с.117,138).

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року №6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Перебіг строку позовної давності, до основної вимоги почався зі спливом останнього дня місяця дії картки тобто з 01 березня 2010 року і сплив 01 березня 2013 року, а позивач звернувся до суду 16 грудня 2013 року.

Статтею 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Твердження позивача про те, що відповідач користується платіжною карткою по сьогоднішній день є безпідставне, оскільки належним та допустимим доказів отримання відповідачем іншої платіжної картки банком не надано, а останній платіж який міг свідчити про визнання боргу та перервати перебіг позовної давності відповідачем було здійснено 07.03.2009 року

Позивач звернувся за захистом свого права з пропуском строку позовної давності, а відповідач подала заяву про застосування строку давності (а.с.39,114-115), а тому в силу ст. 267 ЦК України, це є підставою для відмови в позові.

Враховуючи наведене судом першої інстанції правильно було встановлено, що строк дії платіжної картки закінчився у лютому 2010 року, а позов предявлено 16.12.2013 року, тобто зі спливом строку позовної давності, а тому в силу ст. 267 ЦК України.

В свою чергу, доводи апелянта щодо автоматичної пролонгації договору є інтерпретацією умов договору та законодавства з боку апелянта, що не узгоджується, як з діючим законодавством так і з наведеною правовою позицією Верховного Суду України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «ПриватБанк відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: