АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Винту Ю.М., Кулянди М.І.

секретаря Чубрей І.І.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про поділ спільного майна та визнання права спільної часткової власності за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 вересня 2015 року,

встановила:

ОСОБА_1 у березні 2014 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про поділ спільного майна та визнання права спільної часткової власності.

Зазначала, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який розірваний у грудні 1990 року. Після чого продовжували проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Вказувала на набуття квартири АДРЕСА_1 за час проживання однією сім»єю, та право спільної сумісної власності на майно.

Посилаючись на укладення між публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та ОСОБА_3 договору іпотеки від 4 квітня 2008 року № CVFOGA00000089, ОСОБА_1 зазначала про порушення права власності.

Першотравневий районний суд м.Чернівці ухвалою від 21 травня 2015 року замінив первісного відповідача ОСОБА_3 належним відповідачем.

№22ц-1561 2015 рік Головуючий у 1 інстанції Піхало Н.В.

Категорія: 2/5 Доповідач Половінкіна Н.Ю.Голецек О.В.

ОСОБА_1 у вересня 2015 року звернулася до суду з заявою про зміну підстав позову.

Зазначала про набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на недобросовісність набувача, ОСОБА_1 просила поділити майно, набуте за час проживання однією сім»єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1, визнати право власності ОСОБА_1 на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Першотравневого районний суд м.Чернівці від 28 вересня 2015 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з участю третьої особи публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», ОСОБА_3 про поділ спільного майна та визнання права спільної часткової власності відмовлено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким поділити квартиру АДРЕСА_1, набуту за час проживання однією сім»єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1, визнати право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1, визначити частку ОСОБА_1 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільного майна та визнання права спільної часткової власності, суд першої інстанції виходив з недоведеності таких вимог.

Такі висновки суду стверджуються матеріалами справи.

Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої ОСОБА_1 просила ухвалити судове рішення, є поділ майна та визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначала набуття майна ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за час спільного проживання однією сім»єю, які не перебувають у шлюбі між собою.

Отже, ОСОБА_1 захист права власності на квартиру№47 по вул.Руській,287-3 м.Чернівці пов»язувався із правовідносинами права на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Судом встановлено, що члену житлово-будівельного кооперативу №70 м.Чернівці ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22 червня 1993 року №327/11 видано ордер на зайняття квартири №47 у будинку по вул.Руська,287 «з» м. Чернівці на сімю у складі однієї (а.с. 8).

На підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №72/2 від 6 лютого 2007 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право приватної власності на квартиру №47 у будинку по вул.Руська,287 «з» м. Чернівці.

До матеріалів справи приєднано договір між публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та ОСОБА_3 іпотеки від 4 квітня 2008 року № CVFOGA00000089 (а.с.9-11).

За змістом п.33.3 наведеного договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 8 травня 2013 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вмог щодо предмета спору, ОСОБА_5, сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області про звернення стягнення постановлено звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3, шляхом продажу публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу з іншою особою- покупцем (а.с.14-16).

Як вбачається з матеріалів справи, між публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_6 16 квітня 2014 року (а.с.52).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Положеннями ч. 1ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому ч.2 ст.328 ЦК України встановлює презумпцію правомірності набуття права власності, відповідно до якої право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За обставин набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1 вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 фактично зводяться до оспорення права власності ОСОБА_4 на майно.

Разом з тим ОСОБА_1 вимог щодо оспорення права власності ОСОБА_4 на ? частину квартири АДРЕСА_1 не заявлялось.

Тому підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 немає.

З огляду на наведене рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 вересня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.2 ст.308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді