Справа №: 343/466/15-ц
Провадження №: 2/0343/298/15
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2015 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Прокопишин Я.В.,Лукань О.З.,

адвоката Гордій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, суд-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка просить постановити рішення яким, визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що 16.09.1972 року вона, ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_3 Рішенням Долинського районного суду від 17.06.2014р. шлюб між ними було розірвано.

Після укладення шлюбу ОСОБА_3, зареєструвався до належного їй на підставі свідоцтва про право власності будинку НОМЕР_1, який розташований по АДРЕСА_1.

Проживав ОСОБА_3 за вищевказаною адресою до 2013 року, оскільки після чергової сварки він зібрав свої речі та переїхав проживати до квартири НОМЕР_1, яка розташована в будинку АДРЕСА_1, де проживає до цього часу.

Відповідач з того часу в будинковолодінні не проживає, не спілкується, не допомагає сплачувати за комунальні послуги та утримувати будинок в належному вигляді.

По тій причині, що відповідач прописаний до належного їй житлового будинку, вона позбавлена можливості оформити субсидію щодо оплати комунальних послуг. Вона вважає, що реєстрація, відповідача в даному випадку носить тільки формальний характер.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, позивач просить постановити рішення, яким усунути йому , ОСОБА_3, перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1, шляхом надання вільного доступу до вищевказаного будинковолодіння, можливості зберігати в ньому свої особисті речі та надати йому ключі від вхідних дверей будинку.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він з 2013 року не проживає в будинку АДРЕСА_1 без поважних на те причин, так як він добровільно після чергової сварки з ОСОБА_2 переїхав проживати на квартиру за адресою АДРЕСА_2.

Також ОСОБА_2 в позовній заяві вказує, що житловий будинок є її особистою приватною власністю.

Зазначив, що після одруження вищевказане будинковолодіння істотно змінилось в площі та у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат сімї, що дає йому всі підстави звернутись до суду з позовом про визнання права власності на частину даного будинковолодіння. Що стосується твердження про його не проживання в даному будинку, зазначив, що в приміщенні житлового будинку знаходяться його речі, що є доказом його бажання користуватись надалі даним житловим приміщенням. Декілька разів після вищевказаного конфлікту з відповідачкою він приходив до житлового будинку і намагався потрапити до нього, однак ОСОБА_2 змінила замки у вхідних дверях, чим навмисно перешкоджає йому користуватись житловим приміщенням. Тривалий час він намагався переконати відповідачку дати йому ключі від вхідних дверей, однак остання категорично відмовляла в цьому.

Відповідачка зазначає, що він без поважних причин не проживає в будинку АДРЕСА_1, однак він вважає, що заміна замків вхідних дверей і перешкоджання відповідачки йому потрапити до вищевказаного будинку є поважними причинами.

Оскільки він не бажав загострювати їх з відповідачкою стосунки, які і так є напруженими, тому до цього часу і не звертався до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, а був вимушений переїхати до квартири, яка належить йому на підставі договору дарування. В даній квартирі відсутні умови для належного проживання, оскільки вона потребує значного капіталовкладення для встановлення опалювального обладнання, заміни водопровідних труб та здійснення відповідного ремонту.

Після розлучення з відповідачкою, остання почала створювати умови, які унеможливили сумісне проживання. Так, у 2013 році ОСОБА_2 провокуючи його на бійку, виставила його на вулицю, замінила замки на вхідних дверях. На протязі останнього року він намагався здійснити своє право користування житловим приміщенням шляхом проживання в ньому, однак ОСОБА_2 безпідставно та незаконно перешкоджала в цьому.

На підставі викладеного він має право на рівних правах з ОСОБА_2 користуватися житловим будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, так як остання добровільно його до будинку не пускає, він просить суд зобовязати її усунути перешкоди у користуванні житлом та вселити його до вказаного будинку.

В судовому засіданні позивачка-відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила постановити рішення, яким визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1, який належить їй на праві приватної власності. Додатково пояснила, що відповідач ОСОБА_3. не проживає в її будинку з грудня 2013 року без поважних причин. З вказаного часу він проживає у квартирі НОМЕР_1 по АДРЕСА_2, яка належить йому на праві власності, куди він перевіз всі свої речі. Вона неодноразово просила ОСОБА_3 виписатись з будинку, оскільки вона не може оформити субсидії, а проводити оплату комунальних послуг в повному об"ємі, через невеликий розмір пенсії, не може .Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 - не визнала, оскільки перешкод в користуванні будинков воне не чинила, ОСОБА_3 добровільно переїхав проживати у свою квартиру. Просила відмовити у їх задоволенні.

Відповідач-позивач ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав, пояснив що він одружився з позивачкою в 1972 році. Після одруження він збудував стайню, стодолу, перебудував хату, тобто покращив житлові умови. В грудні 2013р. його син, який зловживає алкоголем, вибив вікна в його кімнаті і почав йому погрожувати. Щоб уникнути постійних конфліктів, він переїхав проживати на квартиру в м.Долина, яку йому подарували, де і проживає до даного часу. На його думку він має право користуватись житловим будинком, оскільки він був членом колгоспного двору, а також за свої кошти суттєво покращив житлові умови. З цього приводу він буде звертатись у суд з відповідною заявою. Просив у задоволенні первинного позову відмовити, його позовні вимоги задоволити в повному об"ємі, зобов"язати ОСОБА_2 усунити перешкоди в користуванні житловим будинком НОМЕР_1 по АДРЕСА_2, шляхом надання вільного доступу до даного будинковолодіння, можливості зберігати свої речі та надати йому ключі від вхідних дверей..

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази, надані сторонами, в їх сукупності вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення.

Первинний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом підлягає до задоволення, натомість зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках або порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Права власника будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Ст.72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У відповідності до ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" -члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.12.2008р. (а.с.6), та копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер витягу НОМЕР_2 від 24.12.2008р. (а.с.7) свідчить про те, що домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 належить позивачці -відповідачці ОСОБА_2, на праві приватної власності.

Довідка №1180 від 11.12.2014р.(а.с.5) та довідка №30 від 16.03.2015р.(а.с.30), видані виконавчим комітетом Солуківської сільської ради свідчать про те, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 Відповідач-позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 також зареєстрований в АДРЕСА_1.

Рішенням Долинського районного суду від 17.06.2014 року в справі №343/1430/14-ц шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 16 вересня 1972 виконавчим комітетом Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, про що зроблено у Книзі реєстрації шлюбів відповідний актовий запис № 23, розірвано (а.с.4).

З актів обстеження по факту проживання від 11.12.2014р., (а.с.12), та 10.03.2015р. (а.с.32), складених депутатами Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, вбачається, що гр.ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований в АДРЕСА_1 в гр.ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6., фактично в даному господарстві не проживає біля двох років.

У відповідності до договору дарування від 17.08.2011р. (а.с.45-46) - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, дарувальники передають у власність обдарованого ОСОБА_3 квартиру за НОМЕР_1 у буд. АДРЕСА_2.

Із пояснень наданих відповідачем -позивачем ОСОБА_3, встановлено, що він з грудня 2013р. проживає за адресою АДРЕСА_2 в квартирі, яка належить йому на праві приватної власності, згідно договору дарування.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснив, що сторони по справі є його батьками. У грудні 2013р. у нього з батьком виник конфлікт, через те що він без відома останнього взяв дошки. Піля конфлікту батько зібрав свої речі і переїхав проживати в квартиру , що в м.Долина, яку купив. З цього часу батько ОСОБА_3 більше додому не повертався. Лише 06 березня 2015р. батько приходив з дільничим міліціонером і вчинив сварку з мамою.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суду пояснили, що в 1972 році їх брат ОСОБА_3 одружався з ОСОБА_2 і перейшов проживати до неї. За час спільного проживання брат переобладнав стару хату, побудував стайню, стодолу. ОСОБА_3 приблизно з 2012-2013р. проживає на квартирі в м.Долина.

Ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач-позивач ОСОБА_3 не проживає в житловому будинку, в АДРЕСА_1, який належить на праві приватної власності позивачці-відповідачці ОСОБА_2 більше одного року без поважних причин, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням, тому первісний позов підлягає до задоволення.

Аналізуючи надані відповідачем-позивачем ОСОБА_3 докази на підтвердження зустрічного позову про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що останнім не доведено в судовому засіданні належними доказами факт вчинення ОСОБА_2 йому перешкод в користуванні житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1, оскільки він сам ствердив в судовому засіданні, що після конфлікту з сином у грудні 2013р. він переїхав проживати до подарованої йому квартири в м.Долина.

Суд не приймає як доказ вчинення перешкод ОСОБА_2 в користуванні житловим будинком ОСОБА_3 постанову Долинського районного суду від 20.03.2015р. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП, оскільки як вбачається з постанови подія мала місце 06.03.2015р., тобто після подання позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Крім цього з пояснень самого ОСОБА_3 вбачається, що він проживає в м.Долина, хоча приписаний в житловому будинку в АДРЕСА_1, де живе його колишня дружина. 06.03.2015р. він біля 12.30 год. прийшов до місця проживання дружини, щоб забрати деякі речі( а не проживати в ньому), проте остання не впустила його до будинку.

Підтверджуючих документів про своє право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не надано.

Тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити у повному обсязі.

Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі ст. 41 Конституції України,ст.72 ЖК України, ст.ст. 319,321, 383, 391,405 ЦК України, ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", керуючись ст.ст. 10,61,88,208,209,215,218 ЦПК України, суд,-

РІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться в АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя:

Текс повного рішення виготовлено 17.06.2015р.