Ухвала

іменем україни

09 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., ФаловськоїІ.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 березня 2010 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 позичила відповідачу 5000 євро зі сплатою 18 % річних, строком повернення до 25 вересня 2010 року, що підтверджується розпискою.

Відповідач порушив зобов'язання за договором позики та не сплатив обумовлені кошти в строк, визначений в договорі (розписці). ОСОБА_4 лише частково були сплачені відсотки за користування коштами в сумі 3000 євро з 08 серпня 2011 року до 26 грудня 2013 року.

Ураховуючи, що відповідач не бажає виконувати взяті на себе зобов'язання за договором позики, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4 основну суму заборгованості в розмірі 83 438 грн 50 коп. (еквівалент станом на 30 вересня 2014 року за курсом НБУ 16,6877 грн за 1 євро), 18 % річних у розмірі 17 897 грн 56 коп., інфляційні нарахування в розмірі 8 751 грн 03 коп., всього 110 087 грн 09 коп.; 1 100 грн 87 коп., сплаченого судового збору, 2 800 грн витрати за надання юридичної допомоги та 284 грн витрат за нотаріальні послуги.

У процесі розгляду справи позовні вимоги неодноразово уточнювалися, остаточно ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4 основну суму заборгованості в розмірі 142 835 грн, 18 % річних у розмірі 40 279 грн 47 коп., всього 183 114 грн 47 коп.; 1 831 грн 17 коп. сплаченого судового збору, 2 800 грн витрат за надання юридичної допомоги та 284 грн витрат за нотаріальні послуги.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму основного боргу - 142 835 грн, 3 % річних - 14 283 грн, сплачений судовий збір - 1 831 грн 17 коп., витрати, пов'язані з отриманням юридичної допомоги - 2 800 грн, витрати, пов'язані з оплатою нотаріальних послуг - 284 грн.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 11 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зазначав наступне.

Відповідно до розписки, написаної ОСОБА_4 25 березня 2010 року, останній взяв в борг у ОСОБА_3 гроші в сумі 5000 євро терміном на 6 місяців під 18 % річних, тобто між сторонами укладено договір позики. У зазначеній розписці була вказана дата повернення боргу - 25 вересня 2010 року.

ОСОБА_4, взявши на себе зобов'язання згідно з укладеним договором позики їх не виконав, не повернувши своєчасно позивачу отримані у борг кошти.

Оскільки ОСОБА_3 при зверненні до суду понесла витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, отриманням правової допомоги та послуг нотаріуса, ОСОБА_4 має сплатити їх на користь ОСОБА_3

Також підлягають задоволенню частково позовні вимоги про стягнення 18 % річних за користування грошима з підстав передбачених ст. 625 ЦК України.

Керуючись нормами статей 526, 530, 610, 611, 625 ЦК України, які регулюють правовідносини щодо зобов'язання, та статтями 1047, 1050 ЦК України, які регулюють правовідносини щодо позики, суд першої інстанції стягнув на користь ОСОБА_3 суму основного боргу - 142 835 грн, 3 % річних - 14 283 грн, сплачений судовий збір - 1 831 грн 17 коп., витрати, пов'язані з отриманням юридичної допомоги - 2 800 грн, витрати, пов'язані з оплатою нотаріальних послуг - 284 грн.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, зазначав, що надаючи оцінку наданому позивачем на підтвердження укладення договору позики письмовому доказу - розписці, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що її зміст є підтвердженням факту укладення між сторонами договору позики, а саме того, що між ними виникли правовідносини з підстав, передбачених ч. 2 ст. 11 ЦК України, та досягнення між сторонами згоди стосовно всіх істотних умов цього договору.

Разом із тим, апеляційний суд зазначав, що встановивши, що право позивача було порушено відповідачем і ухвалюючи рішення про стягнення суми боргу, суд першої інстанції не врахував наявності підстав для відмови в позові у зв'язку з пропущенням позивачем строку для звернення до суду, хоча представник відповідача під час розгляду справи судом першої інстанції неодноразово зазначав про застосування наслідків пропущення позивачем строку позовної давності (а.с. 42, 47 - 48), про що вказав і суд у рішенні, але при ухваленні якого не дав цим заявам належної правової оцінки.

За таких обставин апеляційний суд, застосувавши положення ч. 4 ст. 267 ЦК України, відмовив у позові з підстав пропуску ОСОБА_3 позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Отже, законодавством чітко та однозначно врегульовано, що підставою застосування позовної давності є виключно заява сторони у спорі під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначав, що представник відповідача під час розгляду справи судом першої інстанції неодноразово звертався із заявами про застосування наслідків пропущення позивачем строку позовної давності (а.с. 42, 47-48), про що вказав і суд у рішенні, але при ухваленні якого не дав цим заявам належної правової оцінки.

У описовій частині рішення суду першої інстанції (а.с. 83, абзац 2) зазначено наступне: «Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає позов необґрунтованим та безпідставним, пояснив, що позивач в підтвердження позовних вимог посилається на розписку, при тому, що це є лише проект розписки, оскільки відсутні усі необхідні атрибути її заповнення. Розписка, у разі її написання, мала б бути посвідчена нотаріусом, тому посилання на неї є безпідставним. Коштів його довіритель від позивача не брав, а тому і договір позики фактично не існує і з цих підстав, а саме шахрайських дій позивача, відповідач має намір звернутися до правоохоронних органів за захистом своїх прав. На його думку позивачем також пропущено строк позовної давності, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову».

Разом із тим, мотивувальна та резолютивна частини рішення суду першої інстанції не містять висновків щодо заяви ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська