АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 жовтня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усик Г.І.

суддів - Головачова Я.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Руденко Валерій Олександрович про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної іпотечної установи, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним іпотечного договору від 10.09.2007 р., укладеного між АКБ «Трансбанк», правонаступником якого є Державна іпотечна установа та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденко В.О.

Зазначав, що 10.09.2007 р. між АКБ «Трансбанк» та його дружиною ОСОБА_2 укладено іпотечний договір з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит №28920709 від 10.09.2007 р., укладеного між АКБ «Трансбанк» та ОСОБА_3 Предметом іпотечного договору є домоволодіння, що складається з двох жилих будинків, літньої кухні, споруд та земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що він не надавав згоди на передачу в іпотеку АКБ «Трансбанк» домоволодіння, що є спільною сумісною власністю подружжя, просив задовольнити його вимоги.

Справа № 761/17211/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10804/2015
Головуючий у суді першої інстанції:Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2015 р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справ та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вказував на те, що позивач не надавав згоди на передачу в іпотеку майна на забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань перед АКБ «Трансбанк» за договором про іпотечний кредит №28920709 від 10.09.2007 р., а надана Державною іпотечною установою заява про надання ним згоди на передачу в іпотеку майна містить виправлення, виконані в порушення п. 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 р. № 20/5, у редакції, що діяла станом на 10.07.2007 р., а тому не може бути належним доказом про надання позивачем згоди на передачу в іпотеку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник Державної іпотечної установи, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Руденко В.О. в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

18.01.1984 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб.

10.09.2007 р. між АКБ «Трансбанк» та ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит № 28920709, відповідно до якого АКБ «Трансбанк» зобов'язувався надати ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 900 000,00 грн. під 13 % річних на строк до 10.09.2022 р.

На забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором, 10.09.2007 р. між АКБ «Трансбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, відповідно до якого поручитель ОСОБА_2 передала в іпотеку АКБ «Трансбанк» домоволодіння № 24 загальною площею 176,3 кв.м. та земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, загальною площею 0,0959 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

30.10.2007 р. між АКБ «Трансбанк» та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення прав вимоги № 861, відповідно до якого Державна іпотечна установа приймає всі права вимоги за Договором про іпотечний кредит № 28920709 від 10.09.2007 р., укладеним між АКБ «Трансбанк» та ОСОБА_3 та за іпотечним договором від 10.09.2007 р., укладеним між АКБ «Трансбанк» та ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що висновком судової експертизи спростовуються його твердження про те, що він не підписував згоду на передачу ОСОБА_2 в іпотеку спільного майна подружжя, та що його доводи про невідповідність зазначеного договору вимогам закону є недоведеними.

Такий висновок ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її/його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За змістом ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників.

Доводи апеляційної скарги про те, щосуд першої інстанції не урахував, що заява про надання згоди на передачу в іпотеку майна містить виправлення, виконані не у відповідності до п.22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 р. № 20/5, у редакції, що діяла станом на 10.07.2007 р., що істотно змінюють зміст первинного документа, а тому не є належним доказом надання позивачем згоди на передачу майна в іпотеку, що є спільною власністю подружжя, є безпідставними з огляду на наступне.

Підпис в заяві від імені ОСОБА_1 про надання згоди його дружині ОСОБА_2 на передачу в іпотеку АКБ «Трансбанк» домоволодіння № 24 загальною площею 176,3 кв.м. та земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, загальною площею 0,0959 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, які придбані ними за спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу, до повного погашення боргових зобов'язань боржником ОСОБА_2, за кредитним договором № 28920709 від 10.09.2007 р., виконаний ним особисто, що підтверджується висновком експерта від 02.03.2014 р.

Зазначена заява містить виправлення, виконані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденко В.О. в частині після слова «Боржником» зазначено: «ОСОБА_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за Кредитним договором № 28920709 від 10 вересня 2007 року в сумі 900 000 (дев'ятсот тисяч) грн.. 00 коп.» Також зазначено, що закреслене не читати, виправлене читати: «ОСОБА_3», «який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1», «ідентифікаційний номер НОМЕР_1».

Відповідно до абз. 2 п. 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 р. № 20/5 (далі - Інструкція), дописки, закреслені слова чи інші виправлення, які є в документах, що подаються для вчинення нотаріальних дій, повинні бути застережені підписом посадової (уповноваженої на те) особи і печаткою установи, підприємства або організації чи особи, яка видала документ. При цьому виправлення повинні бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім виправлене чи викреслене.

Таким чином виправлення, виконані на заяві ОСОБА_1 про надання згоди ОСОБА_2 на передачу майна в іпотеку, відповідають вимогам абз.2 п.22 Інструкції.

Згідно частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим акта цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлюються частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Зважаючи на відсутність доказів на підтвердження того, що іпотечний договір між АКБ «Трансбанк» та ОСОБА_2 від 10.09.2007 р. укладено з порушенням вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання його недійсним. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її задоволення не убачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України , колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: