Провадження № 2-6191/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

при секретарі - Кучерині Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

05.05.2015 позивач ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування свої вимог вказує, що 23.01.2007 між ВАТ «Родовід Банк», найменування якого 17.06.2009 у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було змінено на ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №37.3/МБ-007.07.1 та додаткову угоду №1 до кредитного договору №37.3/МБ-007.07.1, у відповідності з яким банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 6000,00 дол. США, строком з 23.01.2007 по 09.01.2009, сплатою відсотків у розмірі 24,00% річних. Свої обов'язки по поверненню кредиту позичальник не виконує, - грошові кошти згідно з графіком погашення заборгованості не виплачує. У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору у неї станом на 03.09.2014 утворилась заборгованість, до якої входить: заборгованість за кредитом в розмірі 4728,77 дол. США, заборгованість по процентам - 1521,35 дол. США, пеня - 3750409,91 грн., 3% річних - 15402,07 грн.

З наведених підстав позивач просить стягнути на свою користь зазначену заборгованість солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який згідно договору поруки від 23.01.2007 №37.3/MБ-007.07.1/П зобов'язався відповідати перед банком за порушення ОСОБА_1 зобов'язання, яке витікає з кредитного договору.

В судовому засіданні представник позивача Гнап О.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності та подав суду відповідну заяву про застосування до вимог позивача строків позовної давності.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явилася. У зв'язку з тим, що її зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання суду не відоме, про час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом оголошення в пресі. Про причини неявки суд до відома не поставила, з заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталася. За таких обставин суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідачки ОСОБА_2

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кредитні правовідносини, що склались між сторонами підпадають під регулювання, зокрема, глав 52, 53, 71 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Згідно ст. 1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до положень ст. 553 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до положень ст. 554 ЦК у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 4 ст. 554 ЦК, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судом встановлено, що 23.01.2007 між ВАТ «Родовід Банк», назва якого змінена на ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 як позичальником укладено кредитний договір №37.3/МБ-007.07.1 та додаткову угоду №1 до нього.

Згідно з умовами вказаного кредитного договору та додаткової угоди банк зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит в сумі 6000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 24% річних, строком з 23.01.2007 по 09.01.2009.

В рамках додаткової угоди сторонами погоджено графік повернення кредиту та сплати процентів, яким визначено терміни погашення кредиту, у межах строку кредитування та сплати процентів позичальником.

Відповідачка ОСОБА_1 згідно з умовами кредитного договору зобов'язалася на умовах визначених договором повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 що витікають з кредитного договору від 23.01.2007 №37.3/МБ-007.07.1, між ВАТ «Родовід Банк», назва якого змінена на ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_2 23.01.2007 укладено договір поруки №37.3/МБ-007.07.1/П, відповідно до якого остання зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором щодо надання відповідачці ОСОБА_1 кредиту в сумі 6000,00 дол. США виконав належним чином.

В той же час судом встановлено, що відповідачкою ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків у строки погоджені в графіку повернення кредиту та сплати процентів. Зазначена обставина підтверджується виписками по банківському рахунку відповідачки, розрахунком заборгованості складеним позивачем.

З представленого суду розрахунку заборгованості слідує, що відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 03.09.2014 має заборгованість, в тому числі: заборгованість за кредитом в розмірі 4728,77 дол. США, заборгованість по процентам - 1521,35 дол. США.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, положеннями ч. 2 чт. 625 ЦК визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, порушення зобов'язання є підставою для настання цивільно-правової відповідальності.

Так, п. 3.4.6 кредитного договору передбачено, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами та процентами позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню за кожен день прострочки від суми простроченої заборгованості у розмірі 2%.

Згідно проведеного позивачем розрахунку розмір пені та 3% річних за час прострочення відповідачкою виконання за кредитним договором складають відповідно 3750409,91 грн. та 15402,07 грн.

Виходячи з встановленого в ході судового розгляду факту порушення відповідачкою ОСОБА_1 своїх обов'язків щодо внесення щомісячних платежів по кредиту та відсотках, ґрунтуючись на вищенаведених нормах права, суд вважає, що у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення суми кредиту, сплати належних йому процентів за користування кредитом, неустойки, передбаченої договором та трьох відсотків річних.

Крім того, порушення відповідачкою основного зобов'язання є підставою для відповідальності поручителя ОСОБА_2

Разом з цим, як слідує із змісту договору поруки від 23.01.2007 №37.3/МБ-007.07.1/П, порука за цим договором є безстроковою.

Таким чином у відповідності до положень ч. 4 ст. 559 ЦК, позов до поручителя повинен бути пред'явлений позивачем протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Згідно п. 3.4.4 кредитного договору та п. 1 додаткової угоди визначено, що кінцевий термін повернення кредиту та сплати процентів за його користуванням - 09.01.2009.

Отже, виходячи з фактичних обставин справи та положень ч. 4 ст. 559 ЦК, суд приходить до висновку про те, що на час судового розгляду договір поруки є припиненим, оскільки даний позов пред'явлено 05.08.2015, тобто, з пропуском шестимісячного строку, який за своєю правовою природою є преклюзивним та не підлягає поновленню.

З огляду на викладене вище, вимоги позивача до ОСОБА_2 як поручителя задоволенню не підлягають.

Розглядаючи заперечення представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності за кредитним договором, суд враховує наступне.

За правилами визначеними у ст.ст. 257-259 ЦК, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно положень ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як встановлено вище, право вимагати виконання зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі виникло у позивача 09.01.2009. Таким чином сплив строку за вказаними вимогами закінчується 09.01.2012.

Отже, на час розгляду справи встановлений законом строк позовної давності за вимогами позивача, що витікають з кредитного договору від 23.01.2007 №37.3/МБ-007.07.1, є пропущеним.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 21.09.2012 було пред'явлено позов до відповідачів, який поданий до Святошинського районного суду м. Києва. Однак зазначена обставина не може свідчити про переривання строку позовної давності, оскільки на час подання вказаного позову строк позовної давності вже був пропущений.

Таким чином, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами, що витікають з кредитного договору від 23.01.2007 №37.3/МБ-007.07.1, відповідачкою подано заяву про застосування до цих вимог строку позовної давності, поважні причини пропущення позовної давності судом не встановлені, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні вимог позивача до ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 257-259, 264, 267, 509, 514, 516, 525, 526, 536, 610, 611, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57-58, 60, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: