03 червня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Шклярука Д.С.,
при секретарі - Бєльченко Б.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1, третя особа УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, про звернення стягнення, -
-витребувати у ОСОБА_1 та передати в заклад (володіння) шляхом опису Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «ПриватБанк»:
-стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3200,00 грн.;
-стягнути з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору.
Вимоги до відповідача ОСОБА_1, що випливають зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем договору застави рухомого майна від 20.04.2007 року.
Вимоги до відповідача ОСОБА_1, що випливають зі згаданого кредитного договору, також були забезпечені і шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв'язку з чим він є солідарним відповідачем за пред'явленим до стягнення боргом.
Вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, що були предявлені Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» до відповідачів виконані належним чином не були.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, завчасно письмово сповістив про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі заперечень проти позову не надали, повідомлялися належним чином про місце та час судового розгляду, в судове засідання не зявилися, причин не повідомили, своїх представників до суду не направили, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно.
На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно умов зазначеного кредитного договору позичальник взяв на себе зобовязання здійснювати погашення заборгованості щомісяця в період сплати, шляхом надання банку грошових коштів (щомісячного платежу) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також іншими витратами.
У порушення Закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків банку, які мають вираз у залученні банком вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обовязкових платежів з цих коштів.
- 6454,18 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом;
- 703,93 доларів США заборгованість по комісії;
- 4206,03 доларів США пеня.
Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком, який було перевірено у судовому засіданні.
Зобовязання позичальника, що випливають зі згаданого кредитного договору, також були забезпеченні шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки від 20.10.2010 року №167.
Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання забезпеченого заставою, воно не буде виконано.
Відповідно до положень ст. 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.
Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про заставу» у редакції, яка діяла на момент укладення договору застави, договір застави повинен бути укладений у письмовій формі, у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правоустановчих документів.
Згідно із ч.2, 3 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до ч. 1 ст. 589, ч. 2 ст. 590 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про заставу», у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у встановлений договором або законом строк, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойкою), необхідні витрати за утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
За змістом ст. 9 Закону України «Про заставу» законом чи договором передбачається перебування заставленого майна у володінні заставодавця, заставодержателя або третьої особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про заставу» у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобовязання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.
Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦК України, закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом у володіння третій особі. Зазначена норма кореспондує із ст. 44 Закону України «Про заставу», відповідно до якої заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави передається заставодавцем у володіння заставодержателя.
Згідно з п. 24 договору застави від 20.04.2007 року звернення стягнення на предмет застави здійснюється з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким способом: шляхом передачі предмету застави у власність заставодержателю в рахунок виконання зобовязань за кредитним договором, шляхом продажу заставодержателем предмета застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем або на публічних торгах; шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладення договору купівлі-продажу від імені заставодавця.
Суд за браком доказів підтвердження виконання зобов'язань за правилами ст. 545 ЦК України дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем, які з огляду на не спростовану вірогідність відомостей про сплачені позивачу суми виключають добросовісність відповідачів, що ними не заперечувалось та не спростовано.
Таким чином, звернення стягнення на предмет застави та передача предмета застави у заклад (володіння) банку в разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобовязань відповідає умовам договору застави та вимогам закону, а відтак позовні вимоги банку підлягають задоволенню.
Вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами здійснення позивачем таких витрат.
Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України оскільки суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру стягнутих сум.
Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: Д.С. Шклярук