АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/1243/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3007/15Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н.С. Доповідач ап. інст. Винниченко Ю. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Буленка О.О.,

при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі представника Коваль Т.В.

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивувавши свої вимоги тим, що 06.06.2013 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_3 було укладено договір № 042-Z/027354 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску Visa Elektron Instant Issue.

В зв'язку з тим, що відповідач перестав сплачувати чергові платежі, виникла прострочена заборгованість, яка станом на 24.04.2015 року становить 59307,05 грн. та складається з :

- заборгованості за кредитним договором - 6348,10 грн.,

- заборгованості простроченої (несанкціонованої) за кредитним договором - 9525,87 грн.,

- відсотків по заборгованості - 28983,73 грн.,

- пені - 14449,35 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 59307,05 грн., а також 593,07 грн. судових витрат.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року позов публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1, ідентикаційний номер НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (, рах. № 0161, МФО 300131) заборгованість по кредитному договору № № 042-Z/027354 від 06.06.2013 року на загальну суму 51205,80 (п'ятдесят одну тисячу двісті п'ять гривень вісімдесят копійок) грн.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1, ідентикаційний номер НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (, рах. № 0161, МФО 300131) судові витрати в сумі 512,06 грн.

З вказаним рішенням не погодився позивач, у зв'язку з чим через свого представника оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 06.06.2013 року між позивачем ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_3 було укладено договір № 042-Z/027354 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску Visa Elektron Instant Issue.

Враховуючи домовленості, викладені у Розділі 1 Договору - 1, Банк свої зобов'язання виконав, на ім'я Позичальника відкрито картковий рахунок № НОМЕР_3 та емітовано (видано) відповідну платіжну картку № НОМЕР_2, про що отримано відповідну розписку Позичальника.

Пунктом 2.6. Договору передбачено, що Клієнт (відповідач) уповноважує Банк (позивача) самостійно проводити списання коштів, що знаходяться на його картрахунку на: суму операцій, здійснених клієнтом з використанням картки, за платіжними повідомленнями еквайрів ; суму комісійної винагороди відповідно до тарифів Банку;суму збитків, що виникли в результаті порушення клієнтом умов договору; суму нарахованих процентів та суми несанкціонованого овердрафту, що може виникнути на картрахунку клієнта; суму коштів помилково зараховані на картковий рахунок клієнта банком або третіми особами.

Відповідно до п. 2.5 Договору клієнт проводить розрахунки з використанням платіжної карти тільки в межах суми видаткового ліміту.

Згідно з п. 4.1.7. Договору клієнт зобов'язаний контролювати свій видатковий ліміт та не допускати несанкціонованого овердрафту та погашати всі заборгованості по платіжній картці.

У п. 4.1.9. Договору зазначено, що при виникненні несанкціонованого овердрафту Відповідач зобов'язаний погасити заборгованість, що виникла у строк до 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним.

06.06.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 017-066149/13-00938-вкл-к про відкриття відновлювальної кредитної лінії у формі овердрафту (далі - кредитний договір), згідно якого Банк відкриває на картковий рахунок Позичальника на якому обліковуються операції, здійснені з використанням картки Visa Elektron Instant Issue № НОМЕР_2 на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності відновлювану кредитну лінію з розміром ліміту овердрафту в сумі 16323,56 грн. (шістнадцять тисяч триста двадцять три грн. 56 коп.) із сплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі процентної ставки 60% річних, а Позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок відновлюваної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 07.06.2016 року та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі та у строки, передбачені договором.

Відповідно до п.2.2. Кредитного договору картка - Visa Elektron Instant Issue НОМЕР_2 , видана банком Позичальнику на підставі договору -1 від 06.06.2013 р.

Пунктом 3.3. Кредитного договору встановлено, що Відповідач уповноважує Банк списувати необхідні суми, за умови їх наявності, з картрахунку Відповідача та зараховувати їх у рахунок погашення позичкової заборгованості та процентів за користування кредитними ресурсами, у тому числі й при настанні строків повернення кредиту та процентів, відповідно до Кредитного договору.

Згідно розділу 4 кредитного договору відбувається нарахування та сплата відсотків за користування кредитними коштами.

Позичальник сплачує Банку проценти за користування Кредитними ресурсами у валюті кредиту. По процентній ставці 60% річних (п.4.1. Кредитного Договору).

Нарахування процентів проводиться щомісяця, один раз в місяць, у день нарахування процентів на залишок заборгованості Позичальника за період з попереднього по поточний день нарахування процентів по методу факт/360, (п. 4.2. Кредитного договору).

Позичальник сплачує проценти щомісяця, у день нарахування процентів. У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування Кредитними ресурсами в період з попереднього по поточний День нарахування процентів.

Позичальник сплачує проценти за останній звітний період не пізніше терміну повернення кредитних ресурсів.

Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору, за прострочення повернення кредитних ресурсів і/або сплати процентів, відповідач сплачує пеню в розмірі 60% річних від простроченої суми за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2., 2.1.1., 4.3., 4.4. цього Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов'язання сплатити відсотки за весь час фактичного користування Кредитними ресурсами.

ОСОБА_3 перестав сплачувати чергові платежі, в зв'язку з чим виникла прострочена заборгованість, яка станом на 24.04.2015 року становить 59307,05 грн. та складається з :

- заборгованості за кредитним договором - 6348,10 грн.,

- заборгованості простроченої (несанкціонованої) за кредитним договором - 9525,87 грн.,

- відсотків по заборгованості - 28983,73 грн.,

- пені - 14449,35 грн.

На думку колегії суддів, доводи апелянта про те, що місцевим судом під час ухвалення оскаржуваного рішення про зменшення розміру пені порушено норми матеріального права, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України заслуговують на увагу.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч.ч. 1.2 ст. 551 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що сума заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 15873,97 грн. з яких, - 6348,10 грн. - заборгованість за кредитним договором; 9525,87 грн. - заборгованість прострочена( несанкціонована) за кредитним договором.

Крім того, п.2.1. та Розділом 4 Кредитного договору встановлено, що за користування кредитними коштами Позичальник сплачує Кредитору відсотки у розмірі 54% річних, виходячи з 360 календарних днів у році. При цьому, відповідно до діючих тарифів Банку, процентна ставка по несанкціонованій заборгованості - 60% річних.

Відповідно до розрахунку заборгованості, який додано до позовної заяви, сума невиконаних відповідачем зобов'язань щодо сплати заборгованості за тілом кредиту становить 9367,15 грн., саме на вказану заборгованість за капіталом кредиту нараховуються відсотки.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Місцевий суд неправомірно застосував до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, безпідставно зменшивши розмір неустойки, що підлягає сплаті відповідачем на користь позивача з 14449,35 грн. до 6348,10 грн., що суперечить правовій позиції, викладеній в Постанові ВСУ № 6-100 цс14 від 03.09.2014 року).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

Враховуючи співмірність розміру неустойки до суми основного боргу та відсутність інших істотних умов для її зменшення, а також будь-яких доказів скрутного матеріального становища відповідача, на що посилається суд у своєму рішенні, в порушення вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України суд першої інстанції допустив помилку, зменшивши неустойку з 14449,35 грн. до 6348,10 грн., тому рішення у цій частині підлягає зміні у відповідності до п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України із збільшенням розміру пені, що стягується з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 6348,10 грн. до 14449,35 грн. та розміру судового збору з 512,06 гривень до 593,07 гривні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі представника Коваль Т.В. - задовольнити частково.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року - змінити в частині розміру пені та судового збору, що стягується з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1, ідентикаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (, рах. № 0161, МФО 300131) по кредитному договору № 042-Z/027354 від 06.06.2013 року, збільшивши розмір пені з 6 348, 10 гривні до 14 449, 35 гривні та розмір судового збору з 512, 06 гривні до 593, 07 гривні.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : __________Ю.М. Винниченко

Судді: __________ Г.Л.Карпушин _____________ О.О. Буленко