Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

смт. Короп 06 травня 2015 року

Коропський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Грушко О.П.

при секретарі - Хілько Н.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Будищенської сільської ради про встановлення факту належності на праві приватної власності за померлою спадкового майна у вигляді його вартості в сумі 1039800 грн. та визнання права власності на спадкове майно у вигляді його компенсації на суму 1039800 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з даною позовною заявою, вказуючи на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_4. Її дід, який проживав в с.Будище, Коропського району, Чернігівської області, в 1933 році був розкуркулений. Під час розкуркулення у діда було відібрано майна на загальну суму 1039800 грн. На її звернення Комісія з питань поновлення прав реабілітованих Коропської районної ради направила на її адресу рішення № 489 від 10.11.2011 року, відповідно до якого їй було відмовлено у встановленні грошової компенсації за конфісковане при розкуркуленні майно її діда, оскільки право на відшкодування вартості вилученого майна мають спадкоємці першої черги. Її мати фактично прийняла спадщину, діда, який до 1948 року проживав у м. Конотоп, а помер 1952 року. Після смерті матері, вона фактично прийняла спадщину, право на яке мала її мати. А тому позивачка просить суду встановити факт належності на праві приватної власності за померлою ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкового майна у вигляді його компенсації вартості в сумі 1039800 грн., після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 як розкуркуленого та визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді його компенсації на суму 1039800 грн. Також просить поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не з»явилася.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала та пояснила, що у 1933 році у с. Будище, було розкуркулено діда позивачки ОСОБА_4 та вилучено майно, згідно переліку, наданому у позові, на загальну суму 1039800 грн. До 1948 року ОСОБА_4 проживав у м. Конотоп разом з матір»ю позивачки - ОСОБА_3 У цьому ж році його було засуджено та відправлено до місць позбавлення волі, де він помер ІНФОРМАЦІЯ_1. За що було засуджено ОСОБА_4 - пояснити не змогла. Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла його дочка - мати позивачки - ОСОБА_3 Вважає, що до складу спадщини входило усе майно, вилучене у ОСОБА_4 у 1933 році. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Конотоп. Тому її спадщину прийняла позивачка, яка є дочкою померлої. Також, вважає, що до складу спадщини входить визначена позивачем сума компенсації вилученого у 1933 році у ОСОБА_4 майна. За життя ОСОБА_3 не зверталася з заявою про реабілітацію свого батька ОСОБА_4 та про отримання компенсації. Але поскільки комісія з питань поновлення прав реабілітованих прийняла заяву ОСОБА_2 про реабілітацію її діда і задовольнила її, то необхідно вирішити і питання компенсації, не дивлячись на те, що ОСОБА_2 не є спадкоємцем першої черги реабілітованого.

В судове засідання представник відповідача - Будищенської сільської ради не з»явився. Направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає.

В судове засідання представник третьої особи - Конотопської міської державної нотаріальної контори не з»явився. Направив до суду заяву про розгляд справи без його участі. При вирішення позову поклався на розсуд суду.

В судове засідання представник третьої особи - Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Чернігівської обласної ради не з»явився. Направив до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Комісія з питань поновлення прав реабілітованих Чернігівської обласної ради рішенням від 03.06.2011 року, на підставі пояснень свідків встановила факт розкуркулення ОСОБА_4, що мав місце у 1933 році в с. Будище, Коропського району, і визнала його реабілітованим відповідно до ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» (далі по тексту Закон № 962- XII).

Згідно довідки Державного архіву Чернігівської області та свідоцтва про одруження, ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про народження та свідоцтва про одруження, позивачка ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3.

Відповідно довідки квартального комітету, складеної на підставі пояснень свідків, ОСОБА_4 до 1948 року проживав у АДРЕСА_1.

Згідно пояснень сторони позивача, не підтверджених документально, але і не спростованих стороною відповідача, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місцях позбавлення волі.

Відповідно до свідоцтва про смерть, мати позивачки - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Конотоп.

Згідно ст. 60 ЦПК: Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 3 Закону № 962- XII проголошує: Реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими

бандпособниками та їх сім'ями.

Отже, Комісія з питань поновлення прав реабілітованих Чернігівської обласної ради рішенням від 03.06.2011 року поновила права ОСОБА_4 в частині його реабілітації.

Крім, власне реабілітації, Закон № 962- XII передбачає повернення (по можливості) вилучених будівель і майна, або компенсацію їх вартості репресованим чи їх спадкоємцям.

Згідно п. 9 Постанови Верховної Ради України від 24.12.1993 року «Про тлумачення Закону № 962- XII» право на компенсацію мають самі репресовані або їх спадкоємці першої черги. Даний перелік розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 3 Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям, затвердженого Постановою КМУ № 112 від 18.02.1993 року: Громадянам, реабілітованим згідно із статтями 1 і 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", повертаються вилучені у них будівлі та інше майно або відшкодовується їх вартість (за винятком майна, цивільний обіг якого було заборонено на час піддання репресіям). У разі смерті реабілітованого вилучені будівлі та інше майно повертаються (відшкодовується їх вартість) спадкоємцям першої черги.

Як встановлено в судовому засіданні, мати позивачки - ОСОБА_3, яка була спадкоємцем репресованого першої черги, за життя із заявою про реабілітацію і компенсацію не зверталася.

Рішенням Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Чернігівської обласної ради від 10.10.2012 року позивачці ОСОБА_2 відмовлено у встановленні грошової компенсації за конфісковане при розкуркуленні майно її діда ОСОБА_4

Встановлений Комісією факт розкуркулення ОСОБА_4 у 1933 році відбувся на підставі діючого на той час на тертої СРСР законодавства.

Сторона позивача не надала суду жодних доказів, що на час смерті у 1952 році, ОСОБА_4 мав право на перелічене у позові майно або на компенсацію його вартості, тобто того факту, що вказане майно або компенсація входили до складу його спадщини. Отже, не доведено і факт прийняття цієї спадщини його дочкою - ОСОБА_3

Також, стороною позивача не надано доказів того, що за життя ОСОБА_3 отримала у встановленому Законом порядку право на повернення майна реабілітованого або його грошової компенсації. Отже, таке право не входило до її спадщини і не було отримане позивачем.

За таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», Постановою Верховної Ради України від 24.12.1993 року «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», Положенням про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям, затвердженого Постановою КМУ № 112 від 18.02.1993 року, розділом VII Цивільного кодексу УРСР 1963 року, ст.ст. 10, 60, 61, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 до Будищенської сільської ради про встановлення факту належності на праві приватної власності за померлою ОСОБА_3 спадкового майна у вигляді його компенсації вартості в сумі 1039800 грн. після смерті ОСОБА_4 як розкуркуленого, та визнання права власності на спадкове майно у вигляді його компенсації на суму 1039800 грн. - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду в повному обсязі виготовлено 08 травня 2015 року.

Суддя: Грушко О. П.