УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С. Євграфової Є.П.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия», Товариство з обмеженою відповідальністю «Металіст-Будметалконструкція», ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення апеляційного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» (далі - ТОВ «Стройиндустрия»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Металіст-Будметалконструкція» (далі - ТОВ «Металіст-Будметалконструкція»), ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 03 серпня 2012 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ТОВ «Стройиндустрия» було укладено договір невідновлюваної кредитної лінії № 605/31/2.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору банк зобов'язувався надати на умовах цього договору, а позичальник зобов'язувався отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Кредит надавався у вигляді невідновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 30 вересня 2012 року. Згідно з п. 2.6 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати позивачу відповідну плату (проценти) в порядку та розмірі, визначеному в договорі.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 03 серпня 2012 року між банком, позичальником та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язався перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Свої зобов'язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконував, станом на 29 березня 2013 року у нього перед банком виникла заборгованість у розмірі 209 181 грн.

У процесі розгляду справи позивач зменшив розмір позовних вимог. Посилався на те, що поручителем ТОВ «Металіст-Будметалконструкція» було погашено заборгованість позичальника перед банком за кредитом та процентами за договором кредитної лінії від 03 серпня 2012 року № 605/31/2. У зв'язку з цим просив суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь суму заборгованості у розмірі 50 197 грн 43 коп., яка складається із пені за несвоєчасне погашення процентів - 1 003 грн 69 коп.; пені за несвоєчасне погашення кредиту - 36 455 грн 76 коп.; відшкодування 3 % річних - 7 491 грн 89 коп.; відшкодування інфляційний втрат - 4 796 грн 09 коп.; заборгованості зі сплати комісійної винагороди за реєстрацію змін у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна - 450 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 липня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором невідновлюваної кредитної лінії від 03 серпня 2012 року № 605/31/2 у розмірі 49 010 грн 16 коп., яка складається із пені за несвоєчасне погашення процентів - 1 003 грн 69 коп.; пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 36 455 грн 76 коп.; 3 % річних - 7 491 грн 89 коп.; інфляційних втрат - 4 058 грн 82 коп.

У частині стягнення комісійної винагороди в сумі 450 грн відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року зазначене судове рішення змінено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 37 459 грн 45 коп. заборгованості. Зазначено, що при виконанні даного рішення вказана сума підлягає стягненню солідарно з ТОВ «Стройиндустрия» та ТОВ «Металіст-Будметалконструкція» відповідно до рішення господарського суду Харківської області від 19 червня 2013 року у справі № 922/1705/13.

У частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат рішення суду першої інстанції скасовано та у позові в цій частині відмовлено.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, зазначав, що позичальником ТОВ «Стройиндустрия» не виконувалися зобов'язання з повернення належних до сплати частин кредитів та нарахованих відсотків за їх використання. При цьому суд застосував положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.

Апеляційний суд, зазначивши, що при виконанні даного рішення заборгованість підлягає стягненню солідарно з ТОВ «Стройиндустрия» та ТОВ «Металіст-Будметалконструкція» відповідно до рішення господарського суду Харківської області від 19 червня 2013 року в справі № 922/1705/13», відмовляючи у позові в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, посилався на те, що договором поруки, укладеним з ОСОБА_3, не передбачено сплату 3 % річних та інфляційних втрат. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України така відповідальність лежить на боржникові.

Проте з висновком апеляційного суду щодо відсутності підстав для застосування наслідків, визначених ст. 625 ЦК України, у спірних правовідносинах погодитися не можна з таких підстав.

Установлено, що 03 серпня 2012 року між АТ «Ощадбанк» та ТОВ «Стройиндустрия» укладено договір невідновлюваної кредитної лінії № 605/31/2.

Відповідно до п. 2.1 договору банк зобов'язувався надати на умовах цього договору, а позичальник зобов'язувався отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надавався у вигляді невідновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 30 вересня 2012 року.

Згідно з п. 2.6 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати позивачу відповідну плату (проценти) в порядку та розмірі, визначеному в договорі.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 03 серпня 2012 року між банком, ТОВ «Стройиндустрия» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язався перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Свої зобов'язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконував і станом на 29 березня 2013 року у нього перед банком виникла заборгованість у розмірі 209 181 грн.

У процесі розгляду справи банк зменшив розмір позовних вимог, посилаючись на те, що поручителем ТОВ «Металіст-Будметалконструкція» було погашено заборгованість позичальника перед банком за кредитом та процентами за договором кредитної лінії від 03 серпня 2012 року № 605/31/2.

У зв'язку з цим банк просив суд стягнути з ОСОБА_3 суму заборгованості у розмірі 50 197 грн 43 коп.

Статті 553, 554 ЦК України передбачають, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У силу приписів ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Отже, за законом у цьому випадку немає обов'язкової процесуальної співучасті.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

З огляду на ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Беручи до уваги додатковий характер зобов'язання поручителя, кредитор має право вимагати стягнення з поручителя процентів у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання, забезпеченого порукою, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК до фактичного погашення боргу. При цьому проценти нараховуються в порядку і розмірі, в яких вони підлягають відшкодуванню боржником за основним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором поруки.

На наведене апеляційний суд уваги не звернув, не врахував, що кредитним договором не передбачено збільшення розміру відсотків у зв'язку з простроченням сплати боргу, тобто інший розмір відсотків, ніж передбачений ст. 625 ЦК України, не визначений та висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині дійшов помилково.

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду Харківської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

Є.П. Євграфова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська