22-ц/775/1191/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Томілін О.М.
Доповідач Супрун М.Ю.
26 листопада 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:
головуючого судді: Супрун М.Ю.
суддів: Мироненко І.П., Лісового О.О.
при секретарі: Собецькій О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2015 року,
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2015 року у задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 послалась на те, що висновок суду першої інстанції щодо недоведеності її позовних вимог є передчасним та таким, що не відповідає обставинам справи. Суд не прийняв до уваги те, що похилий вік спадкодавця ОСОБА_3 і його хвороба вже самі по собі свідчать про безпорадний стан останнього. Крім того зазначала, що, суд не дав належної оцінки показанням свідків, зокрема, свідка ОСОБА_4, яка у судовому засіданні підтвердила те, що позичала гроші її доньці ОСОБА_5 для проведення вартісного медичного обстеження спадкодавця під час його хвороби, що говорить про потребу у спадкодавця в допомозі.

Позивач та її представник ОСОБА_5, діюча за довіреністю, у судовому засіданні апеляційного суду підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Відповідач у судове засідання апеляційної інстанції не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції при вирішенні справи встановлено, що після смерті 10 вересня 2012 року ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги, відповідно до ст.1261 ЦК України, є сторони по справі, які звернулися з відповідними заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори, ОСОБА_1 є дружиною спадкодавця, а ОСОБА_2 - дочкою.

Звертаючись до суду з позовом про усунення відповідача від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3, позивач посилалась на те, що відповідач ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.

За правилами ч. 3 ст. 1224 ЦК не мають право на спадкування за законом повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З огляду на зміст зазначеної норми закону суд, вирішуючи такі справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК, повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.

Саме такими міркуваннями керувався суд першої інстанції при винесенні рішення і відмовляючи у задоволені позову, виходив з того, що позивач не довела, що спадкодавець ОСОБА_3 був у безпорадному стані та відповідач ухилялась від надання йому допомоги, якої він потребував.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав разом з дружиною ОСОБА_1 та падчеркою ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 та отримував пенсію.

Також встановлено, що з 2010 року ОСОБА_3 хворів ( у зв'язку з чим неодноразово знаходився на лікуванні в різних медичних установах з діагнозом: позалікарняна правобічна плевропневмонія, цироз печінки, хронічний панкреатит ), проте, що він був безпомічний, неспроможній своїми силами через похилий вік та тяжку хворобу фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, позивачем доведено не було.

Крім того, як пояснювали позивач та її представник, за допомогою до відповідача ані померлий, ані вони не зверталися, а тому підстав для висновку про те, що відповідач ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві немає.

Не було доведено в судовому засіданні також і те, що відповідач уникала від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу батьку.

Допитані в судовому засіданні свідки не свідчили про наявність у спадкодавця через хворобу безпорадного стану, не підтвердили вони і ту обставину, що відповідач навмисно не виконувала обов'язок надання спадкодавцю допомоги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про помилковий висновок суду відносно недоведеності безпорадного стану спадкодавця ОСОБА_3 та навмисного ухилення відповідача від надання йому матеріальної допомоги, апеляційний суд відхиляє, як безпідставні.

Твердження апелянта про те, що суд не дав належної оцінки показанням свідків не відповідає дійсності, оскільки свідчення всіх свідків наведені в рішенні суду і оцінені судом належним чином.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що похилий вік спадкодавця ОСОБА_3 і його хвороба вже самі по собі свідчать про безпорадний стан останнього, оскільки безпорадний стан це безпомічність особи та неспроможність її своїми силами ( похилий вік, тяжка хвороба, каліцтво) фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя.

Отже, розглядаючи даний спір, місцевий суд, всупереч посиланням апелянта, повно та всебічно дослідив надані сторонами докази по справі, належно їх оцінив, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийняв рішення з урахуванням всіх обставин справи та вимог матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги є також необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд, на підставі ст.308 ЦПК України, відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 314- 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Судді: