Справа №480/399/15-ц 27.11.2015 27.11.2015 27.11.2015
Провадження №22-ц/784/2785/15
Категорія 5 Головуючий у першій інстанції: Карікова Л.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Шаманська Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2015 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шаманської Н.О.,

суддів - Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарями судового засідання - Гавор В.Б., Богуславською О.М., Гордійчук С.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4, представника третьої особи Безводнянської сільської ради Миколаївського району - Корбіло Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2015 р., ухваленого за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_6

третя особа: Безводнянська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області

про поновлення порушених земельних прав та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_6 про поновлення порушених земельних прав та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що йому згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку належить земельна ділянка, площею 0,25 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1. Відповідач є власником сусіднього житлового будинку, розташованого на суміжній земельній ділянці АДРЕСА_2 по цій же вулиці. Останній встановив металевий паркан висотою 2 метри, захопивши при цьому біля одного метра належної позивачу земельної ділянки. Встановлений відповідачем металевий паркан перешкоджає відтоку стічних вод, що призводить до руйнування будинку позивача та прилеглих споруд.

Посилаючись на вказані обставини, а також те, що для відновлення стану будинку та прилеглих споруд ним понесено матеріальні витрати, та протиправними діями відповідача завдано моральну шкоду, позивач просив зобов'язати відповідача відновити межу відповідно до технічної документації, яка виготовлена на його замовлення в 2013 р., шляхом зняття металевого паркану та встановлення металевої сітки, а також стягнути з відповідача 5600 грн. матеріальної шкоди та 6000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2015 р. у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в частині вимог про відновлення межі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на підставі наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем факту порушення його прав відповідачем.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці, площею 0,25 га за цією ж адресою. Зазначена земельна ділянка належить позивачу на підставі державного акту, виданого 1 квітня 1995 р. Безводнянською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області. Згідно плану зовнішніх меж вказаних у державному акті, зазначена земельна ділянка має форму прямокутника з такими розмірами : від точки А до Г - 21,0 м, від точки А до Б - 120,0 м, від точки Б до В - 21,0 м, від точки В до Г - 120,0 м ( а.с. 17).

При видачі позивачу державного акту земельно-кадастрова документація на земельну ділянку не розроблялась, що й було підставою для відмови позивачу у відновленні меж земельної ділянки відповідно до розмірів, зазначених у державному акті.

В той же час, з місця розташування будівель позивача вбачається, що земельною ділянкою в таких розмірах, як зазначено в державному акті, позивач фактично не користувався, про що свідчить й виготовлена у 2013 р. технічна документація із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі ( а.с. 94-95).

Разом з тим, з технічної документації по складанню акта на право приватної власності на землю попереднього власника суміжної земельної ділянки ( АДРЕСА_2) ОСОБА_7, виготовленої у 1999 році, вбачається, що межа між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 проходила по стіні хліву (нині - літня кухня), який розташований на земельній ділянці АДРЕСА_2 ( а.с. 82).

Як пояснив позивач в засіданні судової колегії, до 2008 року саме по стіні літньої кухні, яка нині належить відповідачу, було встановлено металеву сітку, яка розділяла земельні ділянки. Вподальшому, металеву сітку було знято та відповідачем ОСОБА_6 встановлено металевий паркан. При цьому, як пояснив представник відповідача, металевий паркан було встановлено з відступом від літньої кухні, з метою можливості вподальшому обслуговувати цю споруду.

Крім того, як пояснили сторони в засіданні судової колегії, спірною частиною є саме частина межі, яка проходить між будівлями, а частина земельної ділянки, яка знаходиться під городом, не була розділена межовими знаками, а тому неможливо встановити як дійсно проходила межа в цій частині.

Позивач та відповідач в засіданні судової колегії не заявляли клопотань про проведення судової експертизи.

За такого, з метою вирішення спору, який виник між сторонами, та з урахуванням технічної документації попереднього власника земельної ділянки АДРЕСА_2, колегія суддів вважає за можливе відновити частину межі земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, яка проходить між будівлями житлових будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, з описом проходження межі за планом, складеним при виготовлені технічної документації ПП «ОСОБА_8» 8 липня 2013 р. ( а.с. 94-95), а саме:

- від точки А, яка розташована по фасадній лінії земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 на відстані 20 м до суміжної земельної ділянки АДРЕСА_3 та на відстані 20 м до суміжної земельної ділянки АДРЕСА_4, по прямій лінії до нижнього кута сараю ( літньої кухні) житлового будинку АДРЕСА_2 ( точка «9»); далі

- від нижнього кута сараю ( літньої кухні) житлового будинку АДРЕСА_2 ( точка «9») по стіні сараю ( літньої кухні) житлового будинку АДРЕСА_2 (точка «8»); далі

- від верхнього кута сараю ( літньої кухні) житлового будинку АДРЕСА_2 по

прямій лінії впродовж 15,64 м до точки «7», яка розташована на відстані 19, 41 м до суміжної земельної ділянки АДРЕСА_3 ( точка «3») та на відстані 20,42 м до суміжної земельної ділянки АДРЕСА_4, зобов'язавши ОСОБА_6 перенести металевий паркан, відповідно до відновленої межі.

Відновлення межі в такий спосіб не позбавляє відповідача вподальшому вирішувати питання про встановлення сервітуту з метою обслуговування належного йому сараю (літньої кухні).

Оскільки суд першої інстанції, вирішуючи спір, не звернув належної уваги на зазначені обставини та норми матеріального права, які регулюють спірній правовідносини та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для відновлення межі, то рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про відновлення межі земельної ділянки підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову, на підставі вищевикладених обставин.

Не можна погодитись і з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача, понесених останнім витрат на правову допомогу.

Так, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Проте, відповідачем в якості доказу понесення ним витрат надано квитанцію по оплату витрат за надання правової допомоги у розмірі 1750 грн., разом з цим розрахунку таких витрат не надано.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат ( п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

За такого, рішення суду в частині стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат підлягає скасуванню.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди позивачем не оскаржувалось.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2015 р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відновлення меж земельної ділянки та в частині судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відновити частину межі земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, яка проходить між будівлями житлових будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, з описом проходження межі за планом, складеним при виготовлені технічної документації ПП «ОСОБА_8» 8 липня 2013 р. ( а.с. 94-95), а саме:

- від точки А, яка розташована по фасадній лінії земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 на відстані 20 м до суміжної земельної ділянки АДРЕСА_3 та на відстані 20 м до суміжної земельної ділянки АДРЕСА_4, по прямій лінії до нижнього кута сараю (кухні) житлового будинку АДРЕСА_2 ( точка «9»); далі

- від нижнього кута сараю (кухні) житлового будинку АДРЕСА_2 ( точка «9») по стіні сараю (кухні) житлового будинку АДРЕСА_2 (точка «8»); далі

- від верхнього кута сараю (кухні) житлового будинку АДРЕСА_2 по прямій

лінії впродовж 15,64 м до точки «7», яка розташована на відстані 19, 41 м до суміжної земельної ділянки АДРЕСА_3 ( точка «3») та на відстані 20,42 м до суміжної земельної ділянки АДРЕСА_4.

Зобов'язати ОСОБА_6 перенести металевий паркан, відповідно до відновленої межі.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

І.В. Лівінський