Справа № 442/4249/15-ц
Провадження № 6/442/66/2015
УХВАЛА

Іменем України

23 червня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючого судді Хомика А.П.

з участю секретаря Лужецької С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дрогобичі матеріали подання державного виконавця ВДВС Дрогобицького МРУЮ Львівської області Л.В. Баб»як, за погодженням з начальником ВДВС Дрогобицького МРУЮ Львівської області ОСОБА_1, про затвердження відмови стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення, -

в с т а н о в и в :

Державний виконавець ВДВС Дрогобицького МРУЮ звернувся до суду з поданням затвердження відмови стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення.

Своє подання обґрунтовує тим, що у них на виконанні знаходиться виконавчий лист № 2-2923 виданий 24.10.2006 року Дрогобицьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_2В, в користь ОСОБА_3 аліментів на дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.08.2006 року і до досягнення дітьми повноліття.

19 червня 2015 року у ВДВС Дрогобицького МРУЮ надійшла заява стягувача ОСОБА_3 про відмову від примусового виконання в процесі виконання рішення. Згідно заяви у стягувача відсутні претензії по сплаті аліментів та по заборгованості, а тому державний виконавець просить суд вирішити питання щодо затвердження відмови стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення.

Сторони в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали подання, суд вважає, що воно є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначають Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно ч. 1 ст. 175 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета спору.

Відповідно до принципу диспозитивності та ст. 372 ЦПК України, мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається у письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання.

Ці дії мають бути відображені у відповідних письмових документах і визнані судом, оскільки вирішення питання про затвердження мирової угоди та відмови від примусового виконання рішення належить до компетенції суду.

Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб.

Тобто положеннями статей 175, 372 ЦПК України передбачено, що суд повинен перевірити чи відповідають умови мирової угоди положенням закону, її зміст, чіткість викладення її умов, чи стосується угода предмета спору, чи всі умови мирової угоди визначені у межах позову, стосуються предмета позову і засновані на взаємних поступках, чи ліквідується спір, що виник між сторонами, в результаті такої мирової угоди, а також дотримання сторонами і державним виконавцем строків для звернення до суду для затвердження такої мирової угоди.

За результатами розгляду мирової угоди або відмови від примусового виконання суд постановляє ухвалу відповідно до положень ЦПК України.

Зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що затвердження відмови стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення не суперечать вимогам закону, а тому подання підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 175, 372 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Подання задоволити.

Затвердити відмову стягувача - ОСОБА_3 від примусового виконання в процесі виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_2 в її користь аліментів на дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.08.2006 року і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали

Суддя