АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3202/15 Головуючий 1 інстанції - Гайдук Л.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П.., Крилової Т.Г.

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі батька у її вихованні,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду вказаним позовом, в якому просив усунути йому перешкоди у спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та у його вихованні і визначити способи участі у вихованні сина шляхом надання йому побачення та спілкування з дитиною щотижня по четвергах і суботах з 15.00 год. до 18.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 без присутності матері - ОСОБА_2 В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з відповідачкою у справі вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.07.2003 року. Мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 3 вересня 2005 року між ними були припинені шлюбно-сімейні стосунки, з цього часу вони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть і рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.12.2006 року шлюб між ними було розірвано. Після припинення шлюбно-сімейних стосунків позивач допомагав дитині матеріально, старався брати участь у вихованні сина, спілкуватися з ним, але з березня 2010 року відповідачка стала проживати з ОСОБА_6, по ініціативі якого позивачу стали чинити перешкоди у спілкуванні з сином, настоювати дитину проти батька. При черговому відвіданні сина за адресою місця проживання ОСОБА_2 йому з метою перешкодити зустрічі з дитиною ОСОБА_6 та її батьками були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості. Після вказаних подій він не може бачити сина, а тому просить суд встановити йому дні та години для його зустрічей з дитиною без присутності матері.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Усунуто перешкоди у його спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та у його вихованні. Визначено йому способи участі у вихованні неповнолітнього сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом надання йому побачення та спілкування з дитиною щотижня по четвергах з 15.00 год. до 18.00 год. та суботах з 15.00 год. до 18.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 без присутності матері - ОСОБА_2. Роз'яснено ОСОБА_2 наслідки ухилення від виконання рішення суду, передбачені частинами 4,5 ст. 159 СК України. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням, ОСОБА_2 звернулась із заявою про перегляд заочного рішення, яка була залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необгрунтованість рішення суду. Вказує на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_3 не позбавлений батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 і має право на особисте спілкування з ним, а відповідачка у справі перешкоджає позивачу приймати участь у вихованні дитини. Зустрічі з дитиною в присутності матері ОСОБА_2 носять конфліктний характер, тому суд визначив способи участі позивача у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом надання йому побачення та спілкування з дитиною що також узгоджується з висновком служби у справах дитини щотижня по четвергах та суботах з 15.00 год. до 18.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 без присутності матері - ОСОБА_2 Відсутність матері ОСОБА_2 на побаченнях позивача з дитиною допоможе уникнути конфліктних ситуацій між нею, її чоловіком та батьками і ОСОБА_3, які призводять до суперечок і негативно впливають на психіку дитини і її розвиток, в тому числі формує негативне уявлення про взаємовідносини в сім'ї. Відповідачкою не доведено факту протиправної поведінки ОСОБА_3 по відношенню до дитини або того, що це може негативно вплинути на дитину та суперечить її інтересам.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, вимогам закону та зібраним у справі доказам.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.07.2003 року. Мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.12.2006 року шлюб між сторонами було розірвано. На підставі судового рішення 06.02.2007 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 57 і видано свідоцтво про розірвання шлюбу( а. с. 6,7).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради № 115 від 03.03.2014 року управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вважає доцільним встановлення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши час: кожні четвер та суботу з 15.00 год. до 18.00 год( а. с. 46).

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як зазначено у ч.З ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Частиною І ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ч.2 цієї статті суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В зв»язку з наведеним суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що оскільки позивач у справі не позбавлений батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, то він має право на особисте спілкування з сином. Враховуючи, що відповідачка у справі перешкоджає позивачу ОСОБА_3 приймати участь у вихованні дитини, зустрічі ОСОБА_3 з дитиною в присутності матері ОСОБА_2 носять конфліктний характер, суд першої інстанції правильно визначив способи участі батька ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом надання йому побачення та спілкування з дитиною щотижня по четвергах та суботах з 15.00 год. до 18.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 без присутності матері - ОСОБА_2 При цьому районним судом правильно вказано, що відсутність матері ОСОБА_2 на побаченнях позивача з дитиною допоможе уникнути конфліктних ситуацій між нею, її цивільним чоловіком , її батьками і ОСОБА_3, які призводять до суперечок і негативно впливають на психіку дитини і її розвиток, в тому числі формують негативне уявлення про взаємовідносини в сім'ї. Зазначене також узгоджується з висновком служби у справах дитини

Судова колегія вважає безпідставними посилання апелянта на недотримання ОСОБА_3 порядку звернення до суду з зазначеним позовом. А саме апелянт вказує, що обов'язковою передумовою для звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є звернення із заявою до органів опіки та піклування, прийняття цим органом відповідного рішення і лише в разі його невиконання, у ОСОБА_3 виникає право на звернення до суду з позовом.

Відповідно до ч.І ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Частиною 1 ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

З аналізу даної статті не вбачається встановленого для особи обов'язку на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною лише за умови невиконання іншою стороною рішення органу опіки та піклування.

Про необхідність отримання висновку органу опіки та піклування в процесі розгляду спору судом свідчить ч.5 ст. 19 СК України, згідно якої орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В матеріалах справи міститься висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 115 від 03.03.2014 року, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає доцільним встановлення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 і вказаний висновок був прийнятий судом першої інстанції до уваги при ухваленні рішення.

Судова колегія вважає необґрунтованими посилання апелянта, що позивачу ОСОБА_3 ніхто не перешкоджає у вихованні сина та він сам не бажає спілкуватися з дитиною. Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтвердили факт неприязних стосунків між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, але з цих пояснень не можливо зробити висновок, що батько не бажає спілкуватися з сином. Крім того, сам факт звернення до суду позивача за захистом порушеного права свідчить про його бажання приймати участь у вихованні сина.

Також судова колегія вважає безпідставним посилання апелянта та його представника, що позивач ОСОБА_3 в зв»язку з протиправною поведінкою по відношенню до дитини може негативно вплинути на дитину і це буде суперечити інтересам дитини.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що поза увагою суду залишились численні письмові докази щодо протиправної поведінки позивача відносно неї, що, на її думку, призвело до ухвалення незаконного рішення.

Зазначені доводи апелянта є надуманими, адже суд першої інстанції при розгляді справи повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, з цього приводу за клопотанням відповідачки судом були допитані свідки, які у своїх поясненнях неодноразово акцентували увагу суду на конфліктність відносин колишнього подружжя ОСОБА_3.

Наявність конфліктних відносин між батьками не свідчить про негативне ставлення батька до малолітньої дитини. Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачка, її співмешканець (на теперішній час чоловік) ОСОБА_6 та її батьки чинять перешкоди ОСОБА_3 у реалізації права на спілкування з дитиною. З матеріалів справи вбачається, що будь-які спроби позивача спілкуватися з дитиною закінчуються конфліктами. Одна з таких зустрічей, яка відбулась 21.03.2010 року закінчилась спричиненням ОСОБА_3 співмешканцем відповідачки та її батьками тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

ОСОБА_2 не доведено факту протиправної поведінки позивача ОСОБА_3 по відношенню до сина. Недоведено також, що спілкування батька з дитиною може негативно вплинути на дитину та суперечить її інтересам. Такі докази відсутні і в матеріалах справи.

Виходячи з наведеного суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову, визначивши належним чином способи участі ОСОБА_3 у вихованні сина ОСОБА_4, з урахуванням інтересів малолітньої дитини. При цьому суд першої інстанції правильно виходив з того, що між батьками ОСОБА_4 виникли неприязні стосунки та, що їх спільне спілкування з дитиною може зашкодити інтересам дитини.

Крім того, безпідставними є доводи апелянта ОСОБА_2 про порушення районним судом при розгляді справи норм процесуального права щодо відмови у задоволенні клопотання представника відповідачки про обов'язковий виклик до суду та обов'язкову участь у судовому засіданні представника органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування залучений до участі у справі в якості третьої особи.

Як цього вимагає ч.5 ст. 19 СК України представник органу опіки та піклування надав суду письмовий висновок щодо доцільності встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, в якому відобразив свою думку стосовно даного спору. Крім того, представник третьої особи надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності.

В даному випадку орган опіки та піклування не є стороною (позивачем чи відповідачем) у справі, а тому їх виклик для дачі особистих пояснень відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 169 ЦПК України не передбачений діючим цивільно-процесуальним законодавством.

Зазначене свідчить, що районним судом не були порушені норми процесуального права, що могло бути підставою для скасування чи зміни рішення.

За таких обставин судова колегія знаходить, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги .

У відповідності до ч.І ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Тому районним судом правильно стягнуті з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: