Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1229/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Степанов С. В.
Доповідач Дьомич Л. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

10.06.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Єгорової С.М.; Письменного О.А.

з участю секретаря: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» на заочне рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди,-

В С ТА Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернуся в суд з позовом до Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 4435,29 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9303,72 грн. та 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди, всього просив стягнути 14739,01 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що згідно трудової книжки працював слюсарем-ремонтником ЦМР на Державному підприємстві «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» з 1996 року по 11 серпня 2014 року включно.

11 серпня 2014 року наказом № 58 його звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з виходом на пенсію.

Проте, після звільнення підприємством не проведено розрахунку, не виплачені належні суми.

Сума середнього заробітку, який підприємство зобов'язано сплатити на його користь за час затримки розрахунку складає 9303, 72 грн. (100,4 грн. (розмір середньоденної заробітної плати) х 93 дні (кількість днів затримки розрахунку) = 9303,72 грн.

Крім того, незаконними діями йому завдано моральної шкоди, розмір якої повинен компенсувати емоційні страждання, які йому довелося перенести протягом усього часу, витраченого на відновлення порушеного права на оплату праці гарантованого Конституцією України. Не виплата розрахункових сум, порушила звичний спосіб життя, негативно вплинуло на психічний стан і здоров'я. Розмір завданої шкоди оцінює в 1000 грн.

Протягом судового розгляду позивачем зменшено розмір заявлених вимог, у зв'язку з виплатою відповідачем заборгованості по заробітній платі. (а.с.14).

Заочним рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9303,72 грн.

Стягнуто з Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

ДП «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, вина підприємства у затримці виплати заробітної плати відсутня, оскільки підприємство фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, яке з липня по листопад 2014 року було призупинено. Сума стягнута судом за несвоєчасний розрахунок при звільненні не є співмірною із заборгованістю по заробітній платі позивача, яка на дату подачі позову була виплачена в повному обсязі. Визначаючи розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні суд першої інстанції безпідставно виходив із кількості календарних, а не робочих днів. Крім того, з 01.08.2014 по 01.12.2014 підприємство працювало на умовах неповного робочого тижня.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у зв'язку з не виплатою позивачу в день його звільнення заробітної плати та розрахункових, з підприємства підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за 93 робочих дні в розмірі 9303,72 грн. Вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки позивачем всупереч ст. 60 ЦПК України не доведено ступінь завданих йому моральних страждань.

Колегія суддів погоджується з мотивами рішення, але судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального права при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Так, судом встановлено, що згідно копії трудової книжки ОСОБА_2 з 1996 року по 11 серпня 2014 року включно працював слюсарем-ремонтником ЦМР на Державному підприємстві «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» (а.с.8-10).

11 серпня 2014 року на підставі ст.38 КЗпП України він звільнений з державного підприємства, у зв'язку з виходом на пенсію.

Згідно довідки Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» № 927 виданої 03 грудня 2014 року в день звільнення підприємством не виплачено позивачу заробітну плату та розрахункові за період з червня 2014 року по серпень 2014 року в сумі 4435,29 грн. (а.с.34).

28 листопада 2014 року відповідачем перераховано зазначену суму на картковий рахунок ОСОБА_2. І також виплачена компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 216,42 грн. (а.с.34-35).

Спір між сторонами щодо розміру сум, які підлягали виплаті в день звільнення, відсутній.

Згідно зі ст.ст.1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівнику за виконану ним роботу.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, порушення процедури про банкрутство роботодавця, не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Зазначена правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-76 цс 14, в постанові Верховного Суду України від 3 липня 2013 р. у справі № 6-64 цс13, в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39цс11, від 21 листопада 2011 р. у справі № 6-60цс11.

У зв'язку з чим доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача у невиплаті ОСОБА_2 заробітної плати в день його звільнення є безпідставними та не ґрунтуються на законі.

Посилання відповідача щодо відмови в позові з підстав не перерахування коштів з Державного бюджету не можуть бути прийняті, оскільки передбачене право позивача на отримання в день звільнення всіх належних йому коштів та обов'язок відповідача ці суми виплатити в день звільнення не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки не можна посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Тому, висновок суду щодо обґрунтованості підстав стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є повністю правильним.

Однак, колегія суддів не погоджується з визначеним розміром суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, оскільки його визначено з порушенням норми матеріального права.

Так, згідно довідки Державного підприємства «Дирекція КГЗКОР» середньоденна заробітна плата позивача становить 100,04 грн. (а.с.34). Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Визначаючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні суд першої інстанції безпідставно виходив з кількості календарних, а не робочих днів. Позивач звільнений з підприємства 11 серпня 2014 року, остаточний розрахунок з ним проведено 28 листопада 2014 року, затримка розрахунку при звільненні з 12 серпня 2014 року по 27 листопада 2014 року становить 77 робочих днів, (серпень 13 робочих дні, вересень 22 робочих дні, жовтень 23 робочих дні та листопад 19 робочих днів).

Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_2 складає 7703,08 грн. (100,04х77=7703,08).

Рішення в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди позивачем не оскаржено.

Неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку і зміни розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені позивача.

Керуючись ст. 303, ст. 307, ст. 309, ст. 313, ст. 314, ст. 316, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» - задовольнити частково.

Заочне рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2014 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» на користь ОСОБА_2 7703,08 грн. грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: