Справа № 344/5944/15-ц
Провадження № 2/344/2819/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Вовчанська І.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ ,,Банк ,,Фінанси та кредит до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 27/10/2006 р. сторони уклали кредитний договір №1705pv16-06, відповідно до умов якого відповідач отримав 33000 доларів США до 27/10/2016 р. під 12% річних. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10/06/2013 р. стягнуто з відповідача та його поручителя 456610,21 гривень заборгованості. На час розгляду даного провадження в провадженні Івано-Франківського міського суду також перебуває позов про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач просив суд стягнути з відповідача 2158579,89 гривень пені та процентів, нарахованих за умовами договору після ухвалення судового рішення.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав, що в ньому вказані. Також представник надала перед судом пояснення про те, що провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на даний час ще не розглянуто судом, чергове судове засідання призначено на початок лютого місяця 2016 року. Після задоволення позову неможливо буде виконати судове рішення у зв`язку із мораторієм на примусове відчуження такого виду іпотек. Крім цього представник позивача надала пояснення про те, що сума позову включає в себе проценти та пеню, нараховані за умовами спірного договору.

Відповідач подав суду письмове заперечення, відповідно до якого просив відмовити в позові з тих підстав, що після стягнення заборгованості за судовим рішенням та висунення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки відносини між сторонами перестали бути договірним і стали правоохоронними відносинами щодо не користування позикою, а стягнення переданого за позикою в тому числі процентів і неустойки. При цьому одночасна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки свідчить про намагання банку застосувати подвійне стягнення з відповідача, а стягнення грошових коштів може бути застосовано тільки після звернення стягнення на іпотечне майно у разі, якщо його вартість не покриє усіх збитків. Тому на даний час відповідач не позбавлений права звертатись з вказаним позовом.

Судом встановлено наступні обставини.

27/10/2006 р. сторони уклали кредитний договір №1705pv16-06, відповідно до умов якого відповідач отримав 33000 доларів США до 27/10/2016 р. під 12% річних.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10/06/2013 р. стягнуто з відповідача 456610,21 гривень заборгованості. Відповідно до змісту вказаного судового рішення з відповідача на користь позивача стягнуто 32848,81 доларів США тіла кредиту. Отже з відповідача стягнуто усю суму позики за спірним кредитним договром.

Разом з цим 16/05/2014 р. позивач звернувся з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечено виконання зобов`язань за спірним договором позики. Чергове судове засідання у вказаній справі призначено на 03/02/2016 р.

Так само в запереченні проти позову відповідач вказав, що у зв`язку із порушеннями відповідачем умов договору позики банк пред`явив йому вимогу про дострокове виконання зобов`язання, стягнув з нього заборгованість за судовим рішенням та пред`явив вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка забезпечує виконання зобов`язання за договором позики.

Однак позивач та його представник не спростували заперечення відповідача та зміст судового рішення про дострокове стягнення з відповідача усієї суми спірної позики.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

В ст. 589 ЦК України вказано, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповіно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 1048 та 1054 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Однак в спірних відносинах кредитор набув право на стягнення не чергової частини позики, а судовим рішенням вже присуджено стягнення усієї суми позики та інших платежів, що пов`язані із користуванням позикою.

Отже за умов стягнення усієї суми позики відносини із регулятивних трансформувались в правозахисні.

При цьому в спірних відносинах існує судове рішення щодо стягнення з відповідача усієї суми позики, на даний час позивач пред`явив до відповідача позов про звернення стягнення на предмет іпотеки та одночасно із вказаним пред`явив позов про стягнення з відповідача процентів за користування позикою, щодо стягнення якої існує судове рішення.

Відповідно до ухвали Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 02/09/2015 р. оскільки ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, а вимог згідно ст. 625 ЦК України банк не заявляв.

В ухвалі Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 17/06/2015 р. вказано, що одночасне звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить боржнику, в рахунок погашення боргу та стягнення суми боргу з боржника призведе до одночасного стягнення з боржника однієї і тієї самої суми заборгованості двічі. Вимога про стягнення суми боргу непокритого іпотечним майном повинна заявлятися лише після фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ухвали Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 21/01/2015 р. оскільки ухвалено судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору не може бути здійснено.

Аналогічна правова позиція висловлена ухвалах Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 09/09/2015 р. та, від 01/04/2015 р.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму.

Необхідно зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При цьому відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Отже позов позбавлено належних на те правових підстав, а тому він не підлягає до задоволення.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ПАТ ,,Банк ,,Фінанси та кредит до ОСОБА_2 про стягнення 2158579,89 гривень, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський