Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/462/15-ц Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 2 Доповідач Забродський М. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Забродського М.І.

суддів: Шевчук А.М., Заполовського В.Й.

з участю секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія-102» до ОСОБА_2 про зобов'язання повернення майна та документів фінансово-господарської діяльності

за апеляційною скаргою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія-102»

на додаткове рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

За заявою ОСОБА_2 Корольовським районним судом м. Житомира від 17 квітня 2015 року ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія-102» на її користь сплачені витрати за надання правової допомоги в розмірі 3600 грн.

Не погоджуючись із цим судовим рішенням Об'єднання співвласників багатоквар-тирного будинку «Надія-102» ( далі - ОСББ «Надія-102») подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви відповідача.

Посилається на те, що додаткове рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Зокрема, суд першої інстанції при його ухваленні не звернув увагу на те, що представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 брав участь у справі як її представник. Тому витрати за надання таких послуг чинним законодавством не передбачена.

Крім того ОСОБА_3 не був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, що надає правову допомогу у порядку, визначеному законодавством України, а також не мав статусу адвоката.

Договір про надання юридичних послуг не відповідає нормам договору про надання правової допомоги, не містить підстави його укладення, обов'язкові умови та відсутня печатка.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 був допущений до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, яка надає правову допомогу. Докази на підтвердження понесених судових витрат до суду не надавалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може а заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи заяву відповідача, суд першої інстанції посилався на те, що її витрати на отримання правової допомоги підтверджуються договором укладеним з представником та копією квитанції про сплату 3600 грн. за послуги з надання правової допомоги.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат.

Статтею 12 ЦПК України передбачається, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

У п.п.47,48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Сдуом України (Рішення від 16 листопада 2000 року по спарві №13-рп/2000, Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, Рішення від 11 липня 2013 року по справі №6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід врахувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та вирішуючи питання щодо можливості задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу колегія суддів виходить з того, що при вирішенні даного питання необхідно перевіряти, чи є представник відповідача у даній справі "фахівцем у галузі права" відповідно до вимог ст. 56 ЦПК України, тобто чи надавав він правову допомогу стороні як фахівець у галузі права, чи брав участь у справі як представник позивача.

З матеріалів справи убачається, що під час розгляду справи в суді інтереси відповідача ОСОБА_2 на підставі довіреності від 22 травня 2013 року представляв ОСОБА_3 (а.с. 26).

Між ними також був укладений договір №1/1-14 від 11 січня 2014 року про надання правової допомоги(а.с.28).

Згідно квитанції від 28 січня 2014 року відповідачкою сплачено 3600 грн. за надання правової допомоги(а.с. 27).

Доказів про те, що ОСОБА_3 є адвокатом або фахівцем у галузі права і за законом має право надавати правову допомогу в матеріалах справи відсутні.

Судом першої інстанції не встановлено чи є останній фахівцем в галузі права, чи має право на надання юридичною допомоги та які саме юридичні послуги були надані, що виключає можливість стягнення з позивача на користь відповідача цих коштів як витрат на правову допомогу.

ОСОБА_2 не зверталася до суду із заявою про допуск до участі в справі ОСОБА_3, як особу що надає їй правову допомогу, а районний суд не постановляв з цього приводу ухвали (ч.2 ст. 56 ЦПК України).

Таким чином останній брав участь у розгляді цивільної справи, як представник відповідача за довіреністю із повноваженнями представника, передбаченими ст. 44 ЦПК України, що підтверджується журналами судових засідань

За таких обставин підстави для ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу відсутні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, а тому, у зв'язку з порушенням та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм процесуального права, додаткове рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія-102» задовольнити.

Додаткове рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: