Справа №2-947/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2010 року Мапиновський районний суд м. Одеси у складі: головуючого судді - Демченко О.М.,

при секретарі - ГреськоО.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту, договору дарування і договору купівлі-продажу недійсними та визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту, договору дарування і договору купівлі-продажу недійсними та визнання права власності.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, вказуючи наступні обставини.

1)
року рідна тітка позивачки ОСОБА_4 склала заповіт №953660, яким все своє майно, включно квартиру АДРЕСА_1 (сьогодні ОСОБА_5) 2-6, заповіла позивачці.

26.09.2005 року ОСОБА_4 померла. Після її смерті стало відомо, що у 2001 році ОСОБА_4 скасувала зазначений заповіт на імя ОСОБА_1, а 16.09.2005 року подарувала квартиру АДРЕСА_1 (сьогодні ОСОБА_5) 2-6 в м. Одесі ОСОБА_2.

В період з 24.01.1998 року по 01.04.1998 року ОСОБА_4 знаходилася на лікуванні в Одеській обласній клінічній психіатричній лікарні №1 в звязку з психічним захворюванням. З 1978 року по вересень 2005 року вона знаходилася під наглядом Одеського обласного психоневрологічного диспансеру і перебувала на обліку ООПНД з приводу психічного захворювання і при цьому була інвалідом в звязку з психзахворюванням, починаючи з 1995 року безстроково.

Тобто складаючи заповіт, відміняючи заповіт та укладаючи договір дарування ОСОБА_4 здійснювала в такому стані, коли не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати.

З таких підстав позивачка просить визнати недійсним заповіт ААМ №953660, посвідчений 15.09.1998 року державним нотаріусом Пятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №3-2036, визнати недійсним скасування заповіту ААМ №953660 від 15.09.1998 року про заповідання ОСОБА_7 всього майна ОСОБА_1, визнати недійсним договір дарування № 585766 від 16.09.2005 року, за яким ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 (ОСОБА_5), 2-Б в м. Одесі, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № З в будинку № 3 по вул. Володарського (ОСОБА_5), 2-Б в м. Одесі, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3, 2-Б, в м. Одесі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлої 26.09.2005 року.

Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні в звязку з їх необґрунтованістю і незаконністю, та просив задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме усунути ОСОБА_2 перешкоди з боку ОСОБА_1 в користуванні квартирою №3 будинку №3 по вул. В. Стуса, 2-6 в м. Одесі, зобовязати ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 в користуванні цією квартирою та зобовязати ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 ключі від нових замків дверей зазначеної квартири.

Як на підставу зустрічних вимог ОСОБА_2 її представник посилався на те, що спірна квартира є власністю ОСОБА_2, проте ОСОБА_1, не будучи власником квартири, самовільно змінила вхідні двері в квартиру та замки до неї, що унеможливлює користування ОСОБА_2 своєю власністю.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та допитавши свідків, позовні вимоги ОСОБА_1 задовольняє у повному обсязі, а в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_2 відмовляє з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_4 належала квартира за адресою: м. Одеса, вул. Володарського (на сьогодні вул. ОСОБА_5), 2б, буд. З, кв. З, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 17 листопада 1995 року (а.с. 6).

1)
вересня 1998 року був складений заповіт згідно якого ОСОБА_4 усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 (а.с. 5). Цей заповіт був посвідчений державним нотаріусом Пятої одеської державної нотаріальної контори.

17 вересня 2001 року вказаний заповіт був скасований за заявою ОСОБА_4, яка була посвідчена державним нотаріусом Пятої одеської державної нотаріальної контори (а.с. 66).

1)
вересня 2005 року був укладений договір дарування за яким ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_8 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_4 2Б (вул. Володарського), в м. Одесі (а.с. 21).

Цей договір дарування був зареєстрований в органах КП „ОМБТІ та РОН і за ОСОБА_8 було зареєстровано право власності на вказану квартиру (а.с. 23).

Після чого між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (ОСОБА_5), 2-Б в м. Одесі.

26 вересня 2005 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть № 024937 від 28.09.2005 року, актовий запис № 8767 (а.с. 14).

У судовому засіданні було встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є рідною племінницею померлої ОСОБА_4, що підтверджується відповідними документами, наявними в матеріалах справи.

Як вбачається з Акту № 924 від 10.10.2007 року судово-психіатричної експертної комісії, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на час підписання нею заповіту

1)
року на імя ОСОБА_1 страждала хронічним стійким психічним розладом у вигляді хронічного брідового розладу (інволюційний психоз), в звязку з чим не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також під час скасування цього заповіту 17.09.2001 року та укладення договору дарування 16.09.2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, ОСОБА_4 також страждала хронічним, стійким психічним розладом у вигляді хронічного брідового розладу, в звязку з чим не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Крім того, ухвалою суду від 12 лютого 2010 року по даній справі була призначена додаткова судова психолого-психіатрична посмертна експертиза, на вирішення якої були поставлені питання щодо психічного стану ОСОБА_4 та її можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент укладення заповіту, на момент скасування заповіту, на момент укладення та посвідчення договору дарування від 16.09.2005 року.

Відповідно з актом №224 комісійної додаткової посмертної судової психолого- психіатричної експертизи від 10 березня 2010 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час, в тому числі і на момент підписання нею заповіту 15.09.1998 року на імя ОСОБА_1 страждала хронічним стійким психічним розладом у вигляді хронічного бредового розладу (інволюційний психоз), в звязку з чим не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_4 на час, в тому числі і на момент скасування нею зазначеного заповіту 17.09.2001 року страждала хронічним, стійким психічним розладом у вигляді хронічного бредового розладу, в звязку з чим не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_4 на час, в тому числі і на момент підписання нею договору дарування 16.09.2005 року між нею та ОСОБА_2 страждала хронічним, стійким психічним розладом у вигляді хронічного бредового розладу, в звязку з чим не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно з ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно з ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені зазначеною ч. 2 ст. 203 ЦК України, є підставою недійсності правочину, у відповідності до вимог ст. 215 ЦК України.

Згідно зі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У судовому засіданні в якості експерта був допитаний лікар-доповідач ОСОБА_9, лікар судово-психіатричний експерт вищої атестаційної категорії, пояснив, що ОСОБА_4 знаходилася під нагл'ядом психіатрів з 1978 року, мала незмінно психотичний рівень прояву психопатологічної симптоматики з широким спектром психічних патологій, вела себе неадекватно.

При формальній відсутності рішення суду про визнання ОСОБА_4 недієздатною та за наявністю вищезазначеного висновку судово-психіатричної експертної комісії, що дає підстави для прийняття такого рішення, суд вважає за необхідне визнати недійсним заповіт ААМ №953660, посвідчений 15.09.1998 року державним нотаріусом Пятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №3-2036, визнати недійсним скасування заповіту ААМ №953660 від 15.09.1998 року про заповідання ОСОБА_4 всього майна ОСОБА_1, визнати недійсним договір дарування № 585766 від 16.09.2005 року, за яким ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 квартиру № 3 в будинку № З по вул. Володарського (ОСОБА_5), 2-Б в м. Одесі, а також визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (ОСОБА_5), 2-Б в м. Одесі, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Враховуючи той факт, що померла ОСОБА_4 була рідною тіткою позивачки, позивачка ОСОБА_1 є спадкоємицею пятої черги за законом у відповідності до вимог ст. 1265 ЦК України.

З таких підстав, а також враховуючи відсутність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3, 2-Б, в м. Одесі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 26.09.2005 року.

Що стосується зустрічних вимог ОСОБА_2, то суд в їх задоволенні відмовляє з таких підстав.

ОСОБА_2 вказує, що ОСОБА_1 самовільно у серпні 2009 року змінила вхідні двері в спірну квартиру та замки до неї, що унеможливило користування ОСОБА_2 спірної квартирою. Проте жодних підтверджень і доказів здійснення ОСОБА_1 зазначених дій суду представлено не було, зустрічний позов ґрунтується цілком на словах ОСОБА_2 та її припущеннях.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю відмовляє.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 215, 216, 1258, 1261-1265 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту, договору дарування і договору купівлі-продажу недійсними та визнання права власності - задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним заповіт ААМ №953660, посвідчений 15.09.1998 року державним нотаріусом Пятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №3-2036.

Визнати недійсним скасування заповіту ААМ №953660 про заповідання ОСОБА_7 всього майна ОСОБА_1.

Визнати недійсним договір дарування №585766 від 16.09.2005 року, за яким ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_5 (ОСОБА_5), 2-Б, в м. Одесі.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 (ОСОБА_5), 2-Б, в м. Одесі, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру №3 будинку №3 по вул. Василя Стуса, 2-Б, в м. Одесі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 26.09.2005 року.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

СУДДЯ: