Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів : Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

секретар Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 квітня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 23.04.2015 р. позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ „Приватбанк" заборгованість у сумі 4151,68 грн. В решті в позові відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на рішення апеляційній скарзі представник ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_1 вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині відмови в задоволенні позову про стягнення винагороди (комісії) та застосуванні позовної давності до неустойки в 1 рік. Вказує на те, що кредитний договір укладено 18.04.2011р., кінцевий термін повернення кредиту 17.04.2014 р., позивач звернувся до суду в листопаді 2014 р., тобто в межах строку позовної давності.

Крім того, кредитним договором чітко передбачена комісійна винагорода за надання фінансового інструмента в розмірі 328,00 грн. на місяць. Однак суд 1-ї інстанції взагалі не навів жодної норми щодо відмови про стягнення комісії в розмірі 2581,14 грн.

Також, підписавши кредитний договір, ОСОБА_2 погодилася з умовами надання банківських послуг. Відповідно до п.2.4.5.8 Умов надання банківських послуг передбачено, що позовна давність викладена у п.1.7.31 додаткових умов, відповідно до яких позовна давність по стягнення кредиту, процентів, комісії, неустойки становить 50 років. Таким чином, сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності стосовно виконання умов договору до 50 років, що не заборонено ст. 259 ЦК України. Просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції в межах доводів

_____________________________________________________________________________________________

Справа№559/3720/14-ц Головуючий суддя 1 інстанції : Ралець Р.В.

Провадження №22-ц787/1200/2015 Суддя-доповідач : ОСОБА_3

апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2011 року між сторонами був укладений кредитний договір №ROD0CC9EKR1656, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 16400,00 грн. на строк 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше ніж 17.04.2014 року. (а.с.6-16).

Відповідачка своїм підписом підтвердила свою згоду на те, що заява позичальника разом з умовами надання кредиту складає між нею і банком договір.

Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

01.12.2014 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з даним позовом та у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов зазначеного кредитного договору просив стягнути з неї на його користь заборгованість у сумі 30 256,66 грн., яка складається з : 3649,94 грн. - заборгованість за кредитом, 1,74 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2581,14 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 22106,86 грн. - заборгованість по пені, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1416,98 грн. - штраф ( процентна складова) (а.с.4-5).

Погашення кредиту та відсотків за користування кредитом відповідачка, згідно з випискою за кредитним договором здійснювала нерегулярно, останній платіж по погашенню кредиту здійснила 06.12.2013 року у сумі 500 грн.( а.с. 61).

У зв"язку з укладенням шлюбу, відповідачка змінила прізвище з ОСОБА_2 на Рогашко, що стверджується її поясненнями та оглянутим колегією суддів паспортом останньої, виданим 22.11.2012 р. Дубенським РВ УМВС в РІвненській області.

Не заперечуючи суму заборгованості, ОСОБА_2 посилалася на те, що порушення умов кредитного договору та виникнення заборгованості мали місце у зв»язку з фінансовою кризою та скрутним матеріальним становищем через її хворобу та хворобу чоловіка, хоча вона намагалася добросовісно виконувати умови договору. Просила про застосування ст. 551 ЦПК України та визначити розмір пені з врахуванням співмірності із сумою основного боргу ( а.с. 52-53).

За положеннями ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором в розмірі 3649,94 грн., відсотків за користування кредитом у розмірі 1,74 грн., та штрафу у сумі 500 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх обґрунтованість, встановивши, що остання, всупереч умовам договору, не сплачувала передбачені ним платежі, що є порушенням цивільно-правових обов'язків.

Однак, висновки місцевого суду в частині відмови банку в позові про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 2581,14 грн., по пені - у сумі 22106,86 грн., та штрафу у сумі 1416,98 грн. (процентна складова), є необґрунтованим та такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Так, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині відмови судом у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 2581,14 грн., оскільки судом не взято до уваги та не досліджено той факт, що у заяві позичальника від 18.04.2011 р. чітко встановлено сплату останнім щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 328,00 грн., якщо інше не встановлено в Умовах та правилах, в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії у зазначені в заяві, Умовах та Правилах строки.

Тому, виходячи з вищенаведених вимог закону та погоджених сторонами умов договору, заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 2581,14 грн. входить в основний платіж та підлягає до стягнення з ОСОБА_2

Також, відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, штраф та неустойка (пеня) є різними видами санкцій і у відповідності до умов договору, застосовуються кожна окремо.

Відмовляючи банку в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки неустойки за неналежне виконання зобов'язань, суд 1-ї інстанції послався на те, що до цих вимог слід застосувати спеціальну позовну давність в один рік.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки. Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність про стягнення неустойки складає 1 рік.

Однак, судом 1-ї інстанції залишено поза увагою вимоги ч.1 ст. 259 ЦК України, згідно з якою, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, а відповідно до п. 1.7.31 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, визначено строк позовної давності стосовно вимог повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені штрафів -50 років. Отже, сторони досягли згоди щодо умов договору у відповідності до ст. 638 ЦК України, і ОСОБА_2, погодившись з вказаною умовою, її не оспорювала та будь-яких претензій до банку з цього приводу не пред»являла.

Також, суд першої інстанції, пославшись на пропуск строку позовної давності щодо вимоги про стягнення пені, взагалі не навів у рішенні свого розрахунку щодо розміру пені, який підлягає до стягнення з відповідачки в межах одного року. Крім того, суперечить матеріалам справи висновок суду про безпідставність та необгрунтованість позовних вимог банку у зв"язку з відсутністю розрахунків про нарахування штрафних санкцій та неустойки ( пені), які містяться на а.с. 4-5 та не оспорені і не спростовані відповідачкою.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог банку про стягнення з відповідачки заборгованості по пені в розмірі 22106,86 грн., виходячи з наступного.

За положеннями ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, вказана норма закону з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року(справа №6-100цс14), яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Як зазначалось вище, позивачем нараховано пеню за несвоєчасність виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором у сумі 22106,86 грн., яка значно перевищує розмір загальної суми основного боргу, і відповідачка не ігнорувала своїх зобов'язань за договором, а намагалася, не дивлячись на скрутний матеріальний стан їх виконувати добросовісно і ступінь виконання нею зобов'язання доволі високий. Також позивачем не доведено наявність негативних наслідків для нього через прострочення ОСОБА_2 виконання зобов'язання.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Судом встановлено, що останній платіж по погашенню кредиту ОСОБА_2 був здійснений 06.12.2013р., однак банк не вчиняв дій для вирішення вказаного питання в порядку та на умовах, встановлених кредитним договором та не вжив заходів щодо їх зменшення, а звернувся з даним позовом до суду лише 01.12.2014 р., чим сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання.

Таким чином, у відповідності до ч.3 ст. 551, ч. 2 ст. 616 ЦК України та встановлених обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку про зменшення суми пені - 22106,86 грн., яка підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача з підстав співмірності її розміру з розміром суми боргу за тілом кредиту та відсотками за користування ним до 4 000 грн.

У зв»язку з наведеним, рішення суду 1-ї інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» з ухваленням нового рішення у справі - про їх часткове задоволення та про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку заборгованості по комісії за кредитним договором у сумі 2 581,14 грн.; неустойки (пені) у сумі 4000 грн. та штрафу (процентна складова) у сумі 1416,98 грн., а всього 7 998,12 грн.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає зміні рішення в частині стягнення з відповідачки на користь банку витрат по сплаті судового збору при поданні позову та апеляційної скарги, пропорційно до задоволених позовних вимог, із зменшенням його розміру з 302, 57 грн. до 284 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 квітня 2015 року в частині відмови ПАТ КБ «Приватбанк»в позові - скасувати та стягнути з ОСОБА_2 Рогашко) ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № ROD0CC9EKR1656 від 18.04.2011р., яка складається з : 2581 грн. 14 коп. заборгованості з комісії за користування кредитом; 4000 грн. неустойки (пені) за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та зі штрафу (процентна складова) у сумі 1416 грн. 98 коп., а всього - 7998,12 грн. (сім тисяч дев»ятсот дев»яносто вісім ) грн.12 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" судовий збір у розмірі 284 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

Судді :