Справа № 0907/2-6942/2011
Провадження № 22-ц/779/1010/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Соколовського В.М.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами поставки за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 04 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами поставки.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 85 885,67 грн. заборгованості. Також вирішено питання розподілу судових витрат.

На рішення суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань її представника про відкладення судового розгляду для її особистої участі у судовому засіданні, надання можливості ознайомитись із матеріалами справи та про виклик свідка, чим порушено їх права, як осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, всупереч ст. 214 ЦПК України рішення не містить відповіді на питання, які повинні бути вирішені при його ухваленні та мотивів, з яких суд прийшов до висновку про задоволення позову. Посилаючись на зазначені обставини просила рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення по суті позовних вимог.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 доводів скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що фізична особа підприємець ОСОБА_3 прострочила виконання зобовязання у встановлений договорами поставки строк, внаслідок чого зобовязання втратило для позивача інтерес і вона вправі відмовитися від нього та вимагати відшкодування збитків. Відповідно сума попередньої оплати з урахуванням інфляційних нарахувань та 3% річних у розмірі 85 885,67 грн. підлягає стягненню на користь позивача.

Вислухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 25 листопада 2009 року між ОСОБА_2 та СПД ОСОБА_3 укладено договір поставки, згідно якого продавець продає покупцеві хвойні пиломатеріали дошку обрізну (надалі товар) відповідно до загальної специфікації, зазначеній у цьому договорі, що є невідємною частиною чинного договору, а покупець приймає зазначений товар, та своєчасно забезпечує його оплату на умовах цього договору та узгодженої специфікації до відповідної партії, яка є невідємною частиною цього договору (а.с.8-11).

Згідно п. 2.2. договору загальна вартість товару по договору поставки становить 115 200,00 грн. +- 10%, в залежності від відвантаженого обєму товару в машині. Датою поставки товару сторони погодили 30 грудня 2009 року (п.4.2).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що покупець сплачує продавцю аванс у розмірі: 20 000,00 грн. не пізніше 27 листопада 2009 року, 20 0000,00 грн. не пізніше 10 грудня 2009 року, та остаточну суму згідно договору не пізніше трьох банківських днів після одержання товару.

Аналогічний договір поставки хвойних пиломатеріалів укладено між ОСОБА_2 та СПД ОСОБА_3 07 грудня 2009 року. Відповідно до п.2.2 загальна вартість по договору поставки складає 28 800,00 грн. +-10%, в залежності від відвантаженого обєму товару в машині, котрий фіксується актом прийому-передачі товару. При цьому датою поставки товару визначено 15 січня 2010 року (а.с.12-15).

Згідно п.5.1 договору покупець сплачує продавцю аванс у розмірі: 14 400,00 грн. не пізніше не пізніше 09 грудня 2009 року, та остаточну суму згідно договору не пізніше трьох банківських днів після одержання товару.

Зясовано, що на виконання умов цих договорів ОСОБА_2 сплатила на користь ОСОБА_3 аванс за товар. Зокрема, 26 листопада 2009 року у сумі 20 000,00 грн. та 21 січня 2010 року у сумі 37 000, 00 грн. за договором від 25 листопада 2009 року, 08 грудня 2009 року у сумі 14 400,00 грн. за договором від 07 листопада 2009 року. Крім того, за переказ авансів позивачем сплачено комісію відповідно у сумі 300,00 грн., 216,00 грн., 185,00 грн. (а.с.16-23).

Згідно ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Пунктом 11.1 договорів передбачено, що у разі неотримання покупцем товару у

зазначений термін, продавець повинен повідомити покупця про причину затримки, та перенести, за згодою сторін, час відвантаження, або повернути одержані кошти (аванси) покупцеві згідно договору від 25 листопада 2009 року не пізніше 30 грудня 2009 року, а згідно договору від 07 грудня 2009 року не пізніше 29 січня 2010 року.

Також сторони погодили, що усі банківські витрати/збори у банку покупця/продавця оплачуються відповідно покупцем/продавцем (п.6.2).

Як вбачається із матеріалів справи у звязку із недоцільністю очікування поставки товару та неможливістю продавця виконати поставку товару ОСОБА_2 надіслала ОСОБА_3 лист вимогу про припинення дії договору та повернення одержаних коштів.

Відповідно до розрахунку загальна сума заборгованості за договорами поставки з урахуванням 3% річних та інфляційних нарахувань станом на 06 липня 2011 року становить 85 885,67 грн.(а.с.5) У ході розгляду справи судом як першої інстанції, так і апеляційної інстанції, сума заборгованості представником відповідача не оспорювалась.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та обґрунтовано стягнув з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на її користь 85 885,67 грн. заборгованості.

Твердження представника апелянта щодо виконання умов договору поставки є голослівними, будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджуються.

Що стосується доводів апелянта про порушення судом норм процесуального права, то такі не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення судом норм процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Івано-

Франківського міського суду від 04 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_4