ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9998/15-ц
провадження № 2/753/5291/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Сирбул О.Ф.

за участю секретаря - Шегеди Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу другого з батьків,-

встановив:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу другого з батьків.

Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва. Від шлюбу мають двох дітей, які після розірвання шлюбу проживають з позивачем. За станом здоров'я діти потребують оздоровлення за рекомендаціями лікарів за межами України на Південному узбережжі Криму або в аналогічній кліматичній зоні. Оскільки, для виїзду з дітьми за кордон необхідний дозвіл батька, позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням надання дозволу на виїзд дітей за кордон, однак, останній на ці звернення жодним чином не відреагував. Станом на час подання позову до суду, відповідь від відповідача позивач не отримала. Вважає такі дії відповідача незаконними та такими, що суперечать інтересам дітей. Адже відповідач безпідставно ухиляється від надання дозволу дітям на виїзд за межі України з метою відпочинку та оздоровлення. Та просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України до Болгарії, Республіки Хорватія, Чорногорії, Словакії, Турції, Єгипту, ОАЄ, а також до країн Шенгенської угоди - малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі матері ОСОБА_2, без згоди і супроводу батька дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на короткочасний відпочинок та оздоровлення на термін не більше 90 днів за одну поїздку, але не більше 124 днів на рік до кінця 2018 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, надала до суду письмові заперечення (а.с. 34-36), в яких вказала, що відповідач письмові звернення позивача не отримував. При цьому, відповідач не обмежує прав дітей на виїзд за кордон, а навпаки надає кошти на їх відпочинок. Протягом 2015 року відповідачем було надано два дозволи на виїзд дітей у супроводі матері, останній від 05.06.2015 р. на виїзд дітей до Єгипту у супроводі матері в період з 13.06.2015 р. по 30.08.2015 р. З огляду на вказані обставини відповідач вважає, що факт порушення прав матері та дітей відсутні. Крім цього відповідач має право на обрання місця проживання своїх дітей, у разі ж виїзду за кордон, батько має право на вибір країн, які будуть відвідувати його діти та визначення строку відпочинку дітей й дати їх повернення до України, однак позивач просить дозволу на виїзд дітей за кордон у всі країни Європи та Арабські країни з тривалим терміном перебування в цих країнах та без зазначення часу й обов'язку матері повернути дітей на територію України до кінця 2018 року, тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі представника та просив винести рішення відповідно до діючого законодавства з максимальним врахуванням інтересів дитини (а.с. 20, 49).

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у срозгляді справи, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Відповідно до положення ч.1, ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В судовому засіданні встановлено що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2005 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року шлюб розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітній дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.7-8).

Сторонами не заперечується те, що після розірвання шлюбу діти проживають з матір'ю.

З консультативного висновку за № 8039/15 вбачається, що через хворобливий стан ОСОБА_5, лікарями рекомендовано санітарно - курортне лікування на ЮБК або іншій кліматичній зоні зі спекотним сухим кліматом (а.с. 9).

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітніх дітей та надання дозволу суду на тимчасові, багаторазові виїзди малолітніх дітей за межі України без згоди батька до кінця 2018 року, позивачка вказує на відмову відповідача в наданні згоди на виїзди дітей за кордон, що, на думку позивачки, створює загрозу для здоров'я дитини ОСОБА_5

24 травня 2015 року, позивач звернулася до відповідача з письмовим проханням про надання нотаріально посвідченої заяви та тимчасову поїздку за кордон дітей на відпочинок та оздоровлення до Арабської Республіки Єгипет в супроводі матері в період з 15 червня 2015 року по 30 серпня 2015 року (а.с. 10-11). Разом з тим, відповіді на вказане прохання від відповідача не надійшло.

Статтею 313 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ.

Згідно ст. 3 зазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з п. 6 Порядку організації виїзду дітей за кордон на відпочинок та оздоровлення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.12.2005 р. № 1251, для отримання дозволу на виїзд групи дітей за кордон на відпочинок та оздоровлення до відповідного органу разом з іншими документами подається нотаріально завірена згода обох батьків (опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів) дитини на виїзд за кордон.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску або якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном.

Згідно п. 18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, в редакції затвердженої Постановою КМУ від 24.03.2004р. № 380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони не перебувають в шлюбі між собою за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду.

На спростування факту відмови батька у наданні дозволу на виїзд дітей за кордон у супроводі матері, представником відповідача зазначено що відповідач безперешкодно та жодним чином не обмежує та надає дозволи на виїзд дітей за межі України та навіть надає кошти на їх відпочинок, та надала до суду довідку виданої приватним нотаріусом КМНО Мельник Наталією Олександрівною про справжність підпису гр. ОСОБА_3 на заявах від 15 липня 2014 року за реєстровим номером № 2294, від 04 березня 2015 року за реєстровим № 464 та від 05 червня 2015 року за реєстровим № 981 про надання згоди ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.) та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н.) для виїзду за кордон (а.с. 42-45).

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність звернення позивачки з позовом про надання дозволу на виїзд дітей за межі України без згоди батька, оскільки предмет спору носить загальний характер, не містить чіткого визначення часу перебування в кожній країні відправлення з зазначенням конкретного часу прибуття на територію України, до яких позивачка має намір вивезти дітей, що є порушенням діючого законодавства України. Разом з тим, суд при ухваленні даного рішення, враховує, що представником позивача в судовому засіданні не спростовано того що відповідач надавав нотаріально посвідчені дозволи на виїзд дітей за межі України, за умови його обізнаності щодо держави спрямування та відповідного часового проміжку перебування дітей у цій державі, що є батьківським правом позивача, яке не суперечить інтересам його дітей.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими , не довведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 155 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2-4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", Порядком організації виїзду дітей за кордон на відпочинок та оздоровлення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.12.2005 р. № 1251, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, Правилами оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, в редакції затвердженої Постановою КМУ від 24.03.2004 р. № 380, ст.ст. 10, 57, 58, 60, 208, 212-215, 218, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд за межі України дитини без згоди та супроводу другого з батьків - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: