АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальн.номер справи 752/2944/13-ц Апелц.проваджен.22-ц-796/69/2015 Головуючий у 1- ін..:Калініченко Л.С. Доповідач : Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Корчевного Г.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі - Лознян О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Перша Київська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черемха Наталія Володимирівна про визнання договору купівлі-продажу жилого приміщення недійсним,

В С ТА Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 і просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 21 червня 2012 року реєстровий номер № 12-589 ОСОБА_2 на АДРЕСА_1, визнання за ним права власності на вказану квартиру.

ОСОБА_3 зазначав, що придбав спірну квартиру 19 січня 2009 року відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного між ним та ОСОБА_4, який діяв по довіреності від імені ОСОБА_6

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом і просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 19 січня 2009 року, вважаючи, що ОСОБА_6, як продавець спірної квартири не уповноважувала ОСОБА_4 діяти від її імені, не підписувала, довіреності на ім.*я останнього (т.1 а.с.166-169).

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 20 січня 2014 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 21 червня 2012 року ОСОБА_2 на АДРЕСА_1, Першою Київською державною нотаріальною конторою реєстровий номер № 12-589.

Визнано за ОСОБА_3 права власності на вказану АДРЕСА_3

Виселено ОСОБА_2 з АДРЕСА_4

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1150,00 грн.

Відмовлено у зустрічному позові ОСОБА_2

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про відмову у первісному позові ОСОБА_3 та задоволення її зустрічного позову.

Апелянт посилається на не з*ясування судом першої інстанції всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору; зокрема, не було вирішено заявлене клопотання щодо призначення почеркознавчої експертизи; за заявою ОСОБА_3 порушено кримінальну справу щодо підробки документів, у постанові про порушення кримінальної справи зазначається про використання підробної довіреності при укладанні договору купівлі-продажу.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник підтримала апеляційну скаргу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду інстанції, колегія судів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

За матеріалами справи 19 січня 2009 року ОСОБА_6, в особі представника ОСОБА_4, що діяв на підставі довіреності від 17 жовтня 2006 року, виданої нею на ім'я ОСОБА_4 за реєстровим № 5-3218, посвідченої П'ятою Київською державною нотаріальною конторою, уклала договір купівлі-продажу АДРЕСА_2, відповідно до якого ОСОБА_6 продала квартиру, а ОСОБА_3 купив вказану квартиру.

Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черемха Н.В. за реєстровим номером 186.

Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів за № 6917235 від 19 січня 2009 року, даний правочин був внесений до Державного реєстру правочинів за № 3307634. Право власності на квартиру було 28 січня 2009 року зареєстроване позивачем в КП «Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно» за р.№ 6932 за ОСОБА_3

Згідно зі ст.ст. 43, 44 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року, в редакції, чинній на час укладення спірного договору від 19 січня 2009 року за №3425-XII, при вчиненні нотаріальної дії нотаріус встановлює особу учасника цивільних відносин, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії та обсяг її цивільної дієздатності. Встановлення особи та обсягу цивільної дієздатності здійснюється за паспортом або іншими документами, які унеможливлюють будь-які сумніви щодо особи громадянина, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії.

Згідно з ч. 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом

Зокрема, одним із правочинів, за яким набувається право власності на нерухоме майно є договори купівлі-продажу.

Судом встановлено, що на час розгляду справи, договір купівлі-продажу від 19 січня 2009 року є чинним, а незаконність набуття позивачем права власності судом не встановлена.

Так, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 квітня 2011 року у справі № 2-1757/11 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, та ОСОБА_4 та Комунального підприємства «Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання недійними довіреності від 17 жовтня 2006 року виданої від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_4 за реєстровим номером № 5-3218 П'ятою Київською державною нотаріальною конторою та договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 у м. Києві від 19 вересня 2009 року за реєстраційним номером 186, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черемха Н.В. залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 29 лютого 2012 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 квітня 2011 року у справі № 2-1757/11 скасовано, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, та ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черемха Н.В., Головне управління юстиції у місті Києві, П'ята Київська державна нотаріальна контора, Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про визнання довіреності та договору купівлі-продажу житлового приміщення недійсними - задоволено.

Визнано недійсними довіреність від 17 жовтня 2006 року виданої від імені ОСОБА_6 на ОСОБА_4, за реєстровим № 5-3218 та договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 м. Києві від 19 січня 2009 року за реєстраційним № 186, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЧеремхаН.В.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 вересня 2012 року у справі № 6-14307 св 12 касаційну скаргу представника ОСОБА_3 задоволено, рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 лютого 2012 року скасовано, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 квітня 2011 року у справі № 2-1757/11 залишено в силі (а.с.35-36).

Відповідно до п. 1.2 Наказу Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», чинного на час укладення договору купівлі-продажу від 19 січня 2009 року, державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, № 1952-IV, в редакції чинній станом на час укладення договору купівлі-продажу від 19 січня 2009 року та реєстрації 28 січня 2009 року в КП «Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо, у тому числі, реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

З копії спадкової справи, наданої суду Першою Державною нотаріальною конторою м. Києва, яка заведена у зв'язку зі смертю ОСОБА_7, вбачається, що видача 21 червня 2012 року ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину, зареєстроване в державному реєстрі за №12-589 на квартиру АДРЕСА_4 м. Києві.

Згідно з матеріалами даної справи 28 січня 2010 року до Першої Державної нотаріальної контори м. Києва звернулась ОСОБА_2 із завою про прийняття спадщини за заповітом на усе будь-яке рухоме і нерухоме майно та права, виданим ОСОБА_6 на її ім'я.

Судом встановлено, що заповіт був складений та посвідчений приватним нотаріусом Ласкаржевською І.З. 20 червня 2009 року, тобто вже після укладення ОСОБА_6 договору купівлі-продажу спірної квартири від 19 січня 2009 року та реєстрації 28 січня 2009 року на неї права власності за позивачем у Комунальному підприємстві «Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна».

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила.

Таким чином, заповіт є одностороннім правочином у формі волевиявлення особи на заповідання її особистого майна та прав.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовного того, що волевиявлення ОСОБА_6 на заповідання спірного житлового приміщення не мала, оскільки, вже виразила його шляхом відчуження цієї квартири позивачу 19 січня 2009 року.

Доводи скарги стосовно правомірності видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, який укладено (20 червня 2009 року) після укладання спірного договору купівлі-продажу квартири (19 січня 2009 року) не впливають на правильність рішення.

В судовому засіданні при розгляд справи в апеляційному порядку ОСОБА_2 зазначала, що згідно чинного рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 01 квітня 2015 року, яким задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, визнано недійсними довіреність від 17 жовтня 2006 року, видану ОСОБА_6 на ім*я ОСОБА_4, за реєстровим № 5-3218, посвідчену П'ятою Київською державною нотаріальною конторою та договір купівлі-продажу АДРЕСА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черемха Н.В. за реєстровим номером 186.

Апеляційний суду перевіряє ті обставини, які було встановлено судом першої інстанції.

Обставини, які встановлено рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 01 квітня 2015 року, не були предметом розгляду судом першої інстанцій у даній справі, яка переглядається апеляційною інстанцією, а тому не вбачається підстав для посилання на Голосіївського районного суду м.Києва від 01 квітня 2015 року.

Доводи скарги стосовно правомірності видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом не приймаються до уваги, оскільки, як правильно зазначав суду першої інстанції, волевиявлення ОСОБА_6 на заповідання спірного житлового приміщення не мала, оскільки, вже виразила його шляхом відчуження цієї квартири позивачу 19 січня 2009 року. Інші доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,309, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: