АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5197/15 Справа № 206/4846/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А. О. Доповідач - Волошин М.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Жидковій Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2014 року по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в наслідок ДТП в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в наслідок ДТП в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 квітня 2011 року близько 18 години 00 хвилин в м. Підгороднє, на автошляху Дніпропетровськ - Павлоград з вини відповідача ОСОБА_2, який керував автомобілем «ДЕУ» д/н НОМЕР_3, сталася дорожньо-транспортна пригода.

На дату скоєння цієї пригоди водій ОСОБА_2 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2011 року.

В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Фольксваген Гольф» д/н НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3, за кермом якого знаходився водій ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ВАТ "УСК "Дженералі Гарант".

Згідно автотоварознавчого висновку № 51/2011 від 18 червня 2011 року, сума збитків завданих володільцу автомобіля «Фольксваген Гольф» д/н НОМЕР_2 становить 39 866,56 гривень.

Відповідач добровільно сплатив ОСОБА_3 20 000 грн. Таким чином розмір несплаченої шкоди становить 19 866,56 грн.

07 червня 2011 року потерпіла повідомила про страховий випадок та 18 липня 2011 року звернулася в МТСБУ. 17 серпня 2011 року на адресу відповідача було направлено листа про добровільне врегулювання спору з потерпілою, який він отримав 23 серпня 2011 року та залишив без відповіді. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій, яка звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою, на підставі якої позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 19 866,56 гривень 25 серпня 2011р.

13 жовтня 2011р. МТСБУ направив відповідачу листа про добровільне врегулювання спору, який відповідач не отримав. З урахуванням всіх обставин просили суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на їх користь кошти в розмірі понесених витрат в сумі 19866,56 грн., витрат за послуги аварійного комісара в розмірі 200,00 грн., судовий збір в розмірі 243,60 грн. та витрати за юридичні послуги в сумі 1000,00 грн.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2014 року у задоволені позовних вимог МТСБУ відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі МТСБУ, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та на неповне з'ясування обставин справи ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Вказані вимоги ЦПК України суд першої інстанції не врахував.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 квітня 2011 року об 18.00 годині водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ДЕУ» д/н НОМЕР_3 в м.Підгороднє на автошляху Дніпропетровськ-Павоград, не вибрав безпечну дистанцію та швидкість руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Фольксваген Гольф» д/н НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вина відповідача ОСОБА_2 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2011 року.

06 червня 2011 року ОСОБА_3 повідомила МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду від 30.04.2011р..

На дату скоєння цієї пригоди водій ОСОБА_2 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

18 липня 2011 року ОСОБА_3 звернулася з заявою до МТСБУ здійснити відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу "Фольксваген Гольф" д/н НОМЕР_2 під час дорожньо-транспортної пригоди 30 квітня 2011р. з вини ОСОБА_2 Розмір шкоди складає 40466,56грн. в тому числі 600 грн. оплата експертизи, зазначивши що отримала від ОСОБА_2 20000,00грн..

З технічного паспорту на транспортний засіб "Volkswagen Golf" вбачається що він належить ОСОБА_3.

В результаті ДТП, транспортний засіб "Фольксваген" д/н НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження: деформовано заднє ліве крило, задній бампер, що підтверджується довідкою ДАІ виданої ОСОБА_3

У зв'язку з настанням події, передбаченої п.п. а п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач на підставі наказу № 2193 від 23 серпня 2011 року, здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 19866, 56 гривень, за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу потерпілого, що підтверджується копією наказу та платіжного доручення № 3669 від 25 серпня 2011 року.

17 серпня 2011 року № 18076 та 13 жовтня 2011 року № 22167 МТСБУ направляло ОСОБА_2 лист про добровільне врегулювання питання, проте відповідач не сплатив суму.

Вирішуючи спір, суд прийшов до висновку, що внаслідок суперечливості тверджень позивача у позовних вимогах щодо місця ДТП, невідповідності часу скоєння ДТП, характера та локалізації ушкоджень постраждалого транспортного засобу мають вкрай сумнівний характер, не знайшли свого підтвердження та на підставі цього не підлягають задоволенню.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" (далі - Постанови), до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 квітня 2011 року об 18.00 годині водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ДЕУ» д/н НОМЕР_3 в м.Підгороднє на автошляху Дніпропетровськ-Павоград, не вибрав безпечну дистанцію та швидкість руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Фольксваген Гольф» д/н НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Вказаний факт підтверджується звітом про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням транспортного засобу № 51/2011 від 18 червня 2011 року, довідкою № 1 від 16 серпня 2011 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих згідно якої страхове відшкодування ОСОБА_3 становить 19 866 грн. 56 коп..

Вина відповідача ОСОБА_2 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2011 року.

На підставі платіжного доручення № 3669 25 серпня 2011 року МТСБУ перерахувало ОСОБА_3 страхове відшкодування завданих матеріальних збитків у розмірі 19 866 грн. 56 коп.

17 серпня 2011 року № 18076 та 13 жовтня 2011 року № 22167 МТСБУ направляло ОСОБА_2 листи з пропозицією в добровільному порядку відшкодувати позивачу заподіяний збиток, у розмірі страхового відшкодування сплаченого страхувальнику, проте відповідач не сплатив суму.

На підставі встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги МТСБУ в частині стягнення з відповідача коштів в розмірі понесених витрат в сумі 19 866 грн. 56 коп. обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення витрат за послуги аварійного комісара в розмірі 200 грн. , оскільки вказані витрати не відносяться до страхового відшкодування та до судових витрат.

Що стосується позовних вимог в частині витрат за юридичні послуги в сумі 1 000 грн., то вони також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача надано рахунок витрат на правову допомогу при розгляді справи, розмір яких становить 1 000 грн. (а.с. 34), проте не надано розрахунку з чого складаються вказані витрати та які проведено процесуальні дії.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не може залишатися в силі і, на підставі ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог МТСБУ.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2014 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат в сумі 19 866 грн. (дев'ятнадцять тисяч вісімсот шістдесят шість гривень) 56 коп., судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В іншій часині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду чинне з моменту проголошення та може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.П.Волошин

Судді: Е.Л.Демченко

Т.Р.Куценко