Справа 729/813/15-ц
З АОЧ Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"20" листопада 2015 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді Демченко Л.М.,
при секретарі Шутій Н.В.,
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-
З участю представника позивача ОСОБА_1, 21.10.2015 року судове засідання було відкладене, в подальшому судові засіданні проводились в її відсутність.
Позивач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.58).
Відповідачі в судове засідання не зявилися. Згідно довідки РС УДМС України в Чернігівській області ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстровані за адресою, вказаною в позові, - с. Веприк, Бобровицького району, Чернігівської області, вул. 30 років Перемоги, 45 (а.с.30,31). Згідно листа Веприцької сільської ради останні дійсно зареєстровані за вищевказаною адресою, але фактично не проживають та в селі не зявляються (а.с. 63). Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вони вважаються такими, що належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Тому суд згідно з вимогами ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних і достатніх у справі доказів.
Враховуючи що сторони в судове засідання не зявились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст. 197 ч. 2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення з відповідачів боргу та збитків солідарно,позивач посилається на те, що кошти позичались обома членами подружжя і зі слів відповідачів для спільних потреб та використання в інтересах сімї, а отже їх спільний борг виник з угоди укладеною за участю обох із подружжя.
В Постанові Верховного Суду України від 20.02.2013 року ( ухваленою в зв'язку з неоднаковим застосуванням судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, яка є обов'язковою для врахування всіма судами України, відповідно до ст. 306-7 ЦПК України ) зазначено, що відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним з подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сімї. Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сімї і одержане за договором використано на її потреби. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (с. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
В супереч вимогам ст.ст. 57-60 ЦПК України позивачем не надано доказів відносно того, що грошові кошти витрачені в інтересах сімї, а також не надана у письмовій формі їх згода на укладення кожним із них договору позики, а тому суд приходить до висновку про відсутність солідарної відповідальності відповідачів.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
В пунктах 47,48 Постанови № 10 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року зазначено, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах гранично допустимі розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільної справи, якщо компенсація сплачується іншою особою, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.
Суд не має можливості визначити витрати часу ФОП ОСОБА_1, на вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням, оскільки у наданому акті розрахунку до договору № 2-25-6/15 про надання юридичних послуг від 25 червня 2015 року (а.с.17), визначена лише загальна тривалість часу, а саме 20 годин, отже неможливо визначити скільки часу затрачено на кожну дію та підтвердження її вчинення документально, але враховуючи її кваліфікацію, кількість сторінок позовної заяви, додатків до неї обєктивно необхідний час на підготовку та складання такого позову суд вважає, що на складання позовної заяви та підготовку копій документів затрачено 2 години. Крім того, суд приймає до уваги також квитанцію про сплату коштів за отримання первинної юридичної консультації позивачем, видану 25.06.2015 року, тобто в день укладення договору про надання юридичних послуг. ( а.с. 15).
Отже, з відповідачів підлягають стягненню витрати на оплату правової допомоги в сумі 974 гр. 40 коп. (487,20 грн. (40 % мінімальної заробітної плати) х 2 год. ( на складання позовної заяви) + 400 грн. за первинну юридичну консультацію, а всього - 1374,40 грн.
Тому, враховуючи вищевказане суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню з кожного позика, індекс інфляції, три проценти, тобто по 28 157, 87 грн. та витрати на правову допомогу по 687 гр. 20 коп.
Також, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідачів, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, також підлягає стягненню і судовий збір на користь позивача з кожного по 288, 48 грн.
Керуючись ст.ст. 10,11,57-60,79,88,209,212-218, 224-226, 228 ЦПК України, ст.ст. 625,626,1046-1050 ЦК України, ст. 1 Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»,-
Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу з кожного по 687( шістсот вісімдесят сім) гривень 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в повернення судового збору з кожного по 288 (двісті вісімдесят вісім) гривень 48 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами , які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Суддя