Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/5559/14-ц Головуючий у 1-й інст. Мокрецький В. І.
Категорія 49 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - орган опіки та піклування Житомирської міської ради, Служба у справах дітей Житомирської райдержадміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2015 року, -

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнив, та остаточно просив розірвати шлюб, зареєстрований між ним і відповідачкою 24.01.2009 року, та визначити місце проживання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним. Зазначив, що подальше спільне життя з відповідачкою та збереження сім'ї є неможливим у зв'язку з різними поглядами на спільне сімейне життя. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Вважає, що в інтересах дитини їх малолітній син повинен проживати разом з ним, оскільки відповідачка хворіє на психічні розлади, у зв'язку з чим неодноразово лікувалась у психіатричній лікарні. Вона не має постійного доходу, а тому не може забезпечити нормальні умови для проживання і розвитку сина. Він працює, має стабільний дохід, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, може приділяти достатньо уваги сину.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Розірвано шлюб, укладений між сторонами, визначено місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення в частині визначення місця проживання дитини, ухвалити нове, яким залишити сина жити з ним. Зазначив, що суд не прийняв до уваги те, що відповідачка страждає важким психічним захворюванням, тому неможливо доручити їй виховання сина.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 24.01.2009 року та є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5, 6), який на даний час проживає з батьком.

Частиною1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12.06.1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» судам роз'яснено, що, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працює в ТОВ «Берізка» на посаді підсобного робітника (посадовий оклад 2200 грн.), за місцем роботи характеризується позитивно, має на праві власності ? частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 72,48 кв.м. (а.с. 10 - 17).

У березні 2014 року позивач притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП у вигляді адміністративного арешту строком на 7 діб (а.с. 115). Крім того, відповідачкою надано виписку із медичної карти амбулаторного хворого № 7698 з якої вбачається, що ОСОБА_2 03.10.2014 року зверталася до лікаря травматолога з приводу того, що 28.09.2014 року її побив чоловік, внаслідок чого у неї виявлено струс головного мозку, підшкірні гематоми обох верхніх та правої нижньої кінцівок (а.с. 33).

З акту обстеження умов проживання позивача від 01.07.2015 року вбачається, що у вищевказаній квартирі, крім нього, проживають: вітчим ОСОБА_5 (на даний час помер), співмешканка ОСОБА_6 та її дві неповнолітні дочки (а.с. 97).

Крім того, з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що позивач восени 2014 року, без погодження з відповідачкою, забрав сина з смт Новогуйвинська і переїхав жити до м. Житомира, влаштував ОСОБА_3 до дошкільного закладу № 6. З довідок цього закладу вбачається, що ОСОБА_3 відвідував садочок нерегулярно, зокрема, у грудні 2014 року з 01.12. по 10.12.2014 року, у січні 2015 року - 1 день, у лютому - 1 день, у березні - 0, у червні - 1 день, у липні, серпні, вересні - 0, у жовтні - 7 днів (а.с. 7, 40-42, 118-120, 154, 168). Позивач чинить ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з сином, що підтверджується поясненнями відповідачки та представника служби у справах дітей, змістом висновку служби у справах дітей Житомирської райдержадміністрації, зверненнями ОСОБА_2 (а.с. 95, 116, 155, 169).

ОСОБА_2 працює продавцем продовольчих товарів ТОВ «Полісся Продукт», має на праві власності 59/200 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 65,24 кв.м., де зареєстрована та проживає з повнолітньою дочкою, за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 35 - 39, 156, 167).

Відповідачка знаходилась на лікуванні в Житомирській обласній психіатричній лікарні № 1 з 10.03.2014 року по 22.04.2014 року (а.с. 65). Проте, з медичної довідки про проходження обов'язкових попереднього та періодичних оглядів серії 2ААЛ №085676 від 13.07.2015 року вбачається, що у ОСОБА_2 ознак психічних захворювань не виявлено (а.с. 99). Також, протягом останніх п'яти років за наркологічною допомогою в Житомирську ЦРЛ вона не зверталася (а.с. 67).

З висновків служби у справах дітей Житомирської райдержадміністрації №411-4/61 від 17.07.2015 року і органу опіки та піклування Житомирської міськради №566 від 02.09.2015 року (а.с. 95-96, 117) вбачається, що обидві сторони відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків, мають позитивні характеристики та належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 При цьому, ОСОБА_3 однаково добре ставиться як до матері, так і до батька.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що малолітнього ОСОБА_3, якому на час винесення рішення виповнилося тільки 6 років, доцільно залишити проживати з матір'ю, яка може і хоче виховувати дитину. Виняткові обставини, за яких дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю, відсутні.

При цьому, колегією суддів не береться до уваги довідка головного управління національної поліції в Житомирській області від 23.11.2015 року, оскільки події, про які йдеться у документі, сталися після винесення судом першої інстанції рішення, та рішення по них відповідними органами не прийнято.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Роз'яснити апелянту, що у разі зміни обставин, він не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про зміну місця проживання дитини.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді