УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2015 позовну заяву було залишено без руху. Так, судом акцентована увага позивача на необхідності приведення позову у відповідність до вимог ст. ст. 119-120 ЦПК України.

Позивач заявив вимогу про зобов'язання відповідача привести мережу централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_1, до попереднього стану, а саме : відновити централізоване опалення шляхом приєднання радіаторів опалення до стояків централізованої системи опалення відповідно до проекту.

Натомість всупереч імперативним вимогам п. п. 5, 6 ч.2 ст.119 ЦПК України позивач не викладає обставини, якими обґрунтовує свої вимоги і не зазначає доказів на їх підтвердження. Зокрема, позивачем не зазначено доказів на підтвердження того, що власниками квартири є відповідачі, оскільки надана лише довідка, яка підтверджує факт реєстрації в певному приміщенні, матеріали справи не містять посилань на докази, які свідчать про наявність договірних відносин з боржником щодо надання житлово-комунальних послуг. Крім того, позивачем не надано правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_2, де зареєстрований відповідач ОСОБА_2, 02.09.1941р.н.. Матеріали справи містять роздруковану фотографію дуже поганої якості, з якої неможливо ідентифікувати, що саме та яка житлова площа зображена на ній.

Всупереч п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позивач не зазначив доказів на підтвердження кожної обставини на підтвердження своїх вимог. Процесуальний закон вимагає саме на цій стадії зазначити всі докази на підтвердження своїх вимог, представлення яких можливе вже на подальших етапах руху позовної заяви, зокрема, під час судового розгляду.

Проте, суд звернув увагу позивача на імперативні вимоги ч. 1 ст. 15 ЦК України, згідно яким кожна особа має право звернутись до суду із позовом про захист свого порушеного, оспорюваного або невизнаного права, у разі його порушення, оспорювання або невизнання. В порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Позовна заява не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення ст. 60 ЦПК України щодо обов'язку довести ті обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, розповсюджуються саме на той період руху цивільної справи, коли вже відкрито провадження по справі. Положення п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України - зазначити докази, що підтверджують кожну обставину, - чітко регламентують обов'язок позивача саме при зверненні до суду надати своїй позовній заяві певну форму із чітко визначеним процесуальним законом змістом.

Щодо матеріалів позову, то суд вважав за необхідне звернути увагу позивача на п. 5.27 ч. 5 Вимог до оформлення документів ДСТУ 4163-2003 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації Уніфікована в системі організаційно-розпорядчої документації, яким передбачено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23 (підпис), який скріплюється печаткою із зазначенням на ній найменування відповідної установи. Проте позивачем зазначені вимоги також не дотримані. Розцінюючи додатки до позовної заяви як частину матеріалів позову в розумінні цивільно-процесуального законодавства, суд констатує також порушення позивачем їх оформлення і складання.

Дотримання вимог ст. 119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Отже, суд приходить до висновку, що вищезазначені судом недоліки, в строк не були усунені, відтак позовна заява вважається неподаною і належить поверненню позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії, - визнати неподаною та повернути позивачу.

Роз'яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення .

Ухвала можу бути оскаржена через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.С. Кицюк