АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7922/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Шереметьєва Л.А.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Желепа О.В.,

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання не чинити перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у спілкуванні з дитиною, зобов'язання повідомляти про зміну місця проживання, перебування, навчання дитини та її захворювання та зобов'язання надавати медичну карту дитини,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання не чинити перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у спілкуванні з дитиною, зобов'язання повідомляти про зміну місця проживання, перебування, навчання дитини та її захворювання та зобов'язання надавати медичну карту дитини - задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено способи участі ОСОБА_1 в спілкуванні з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення зустрічей з дитиною: кожної суботи з 9.00 до 12.00 години в присутності матері.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача та третьої особи заперечив проти апеляційної скарги .

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Позивач у грудні 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача та з урахуванням уточнених позовних вимог просить

- зобов'язати відповідачку не чинити позивачу перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в тому числі не перешкоджати йому спілкуватися з донькою телефоном або за допомогою відеозв'язку через мережу Інтернет у зручний для доньки час;

- встановити дні його побачень з дитиною кожної суботи або неділі з 9.00 год. до 18.00 год. з правом: самостійно обирати місце спілкування з донькою без присутності матері;

- встановити час спільного відпочинку з дитиною і її оздоровлення на території України:

- а/ в березні - тривалістю не менше чотирнадцяти календарних днів;

- б/ під час літніх місяців - тривалістю не менше чотирнадцяти календарних днів;

- в/ у жовтні - тривалістю не менше чотирьох календарних днів;

- г/ у січні - тривалістю не менше шести календарних днів;

- зобов'язати відповідачку повідомляти його на його електронну адресу про зміну фактичного проживання, перебування, місця навчання дитини, та в разі захворювання дитини не пізніше третього дня з настання таких змін або хвороби;

- зобов'язати відповідачку надавати йому на його вимогу медичну картку дитини для ознайомлення.

Посилається в позові на те, що з 09.12.2006 року перебував з відповідачкою в шлюбі, який був розірваний рішенням Солом'янського районного суду м. Києва.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14.08.2014 року місце проживання дитини визначено з матір'ю.

Під час розгляду судом їх спорів він неодноразово намагався з дружиною вирішити питання своєї участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні, однак відповідачка на компроміс з ним не йшла, чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, за місцем реєстрації не проживає, в серпні 2014 року забрала дитину з дошкільного закладу, який вона відвідувала, і на даний час місце знаходження дитини йому невідоме.

Вважає, що зміна місця проживання дитини без його згоди порушує його права як батька на вільне спілкування з дитиною.

Виходячи з того, що він любить свою доньку, бажає спілкуватися з нею та приймати участь у її вихованні, сплачує аліменти на її утримання просить суд задовольнити позов.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини та розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 157 Сімейного кодексу України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст.15 Закону України «Про охорону дитинства».

Судом встановлено, що сторони з 09.12.2006 року перебували в шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23.09.2014 року шлюб між сторонами було розірвано, а рішенням від 14.08.2014 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дитини.

Рішенням суду від 06.10.2014 року місце проживання дитини за відсутності заперечень з боку позивача було визначено з матір'ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод.

Судом встановлено і проти цього не заперечують сторони, що між колишнім подружжям на даний час склалися вкрай конфліктні стосунки і в даний конфлікт втягнуті родичі та сама дитина.

З приводу встановлення місця знаходження дитини позивач звертався до Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. (а.с.25-26).

Представник відповідачки в судовому засіданні пояснив, що відповідачка проживає за місцем реєстрації, однак батько дитини не зустрічався з донькою за відсутності у нього такого бажання.

Крім того, відповідачка сама виховує доньку, їй у цьому допомагає бабуся дитини, а тому вважає, що мати з донькою не зобов'язані постійно знаходитися за місцем реєстрації та очікувати відвідин позивача, як батька.

Виходячи з доказів наданих суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку , що відповідачка чинила позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Розпорядженням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації № 703 від 24.10.2014 року Орган опіки та піклування з врахуванням думки матері дитини та рішення комісії з питань захисту прав дитини рекомендує встановити регламент побачень батька дитини з донькою щомісяця кожної суботи з 9.00 год. до 12.00 год.

Представник Органу опіки та піклування в суді першої інстанції, підтримуючи висновок, послалася на те, що мати дитини на засіданні Органу опіки при розгляді даного питання наполягала на тому, щоб позивач декілька разів на тиждень зустрічався з дитиною та більше часу проводив з донькою, однак батько хотів лише один раз у вихідний день.

Питання про сумісний відпочинок з донькою при зверненні до Опікунської ради та інші питання, викладені в позові, не піднімав на засіданні органу опіки.

Як встановлено судом позивачу на засіданні Опікунської ради пропонувалося встановити графік зустрічей з дитиною чотири рази на тиждень: понеділок, середу, п'ятницю та суботу.

Позивач заперечував проти встановлення такого регламенту, посилаючись на те, що він не може зустрічатися з донькою в робочі дні, а наполягав лише на зустрічах у вихідні дні з 10.00 до 18.00, хоч інформації про те, що він працює, не надав, як і графіку своєї роботи.

З психологічної характеристики доньки сторін, складеної психологом школи-дитячого садка «Стежина» вбачається, що при спілкуванні дитина заявила, що не бажає спілкуватися з батьком удвох, так як «це сумно і не цікаво», однак при цьому висловила бажання інколи зустрічатися втрьох, а саме: вона, батько та-мати.

Психолог вважає, що зустрічі дитини з батьком наодинці небажані, так як через її психологічні особливості буде неможливо проконтролювати комфортність умов цих зустрічей та їх безпечність психіці дитини, а дитина вразлива та має чутливу нервову систему.

В ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), зазначено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними, установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст.19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Представник відповідачки в суді першої інстанції наполягав на доцільність зустрічей позивача з донькою в присутності матері, так як дитина відвикла від батька, оскільки останній майже рік не відвідував дочку.

Представник позивача дані обставини в судовому засіданні підтвердила.

Враховуючи викладене вище, психологічну характеристику дитини суд першої інстанції дійшов вірного висновку про встановлення регламенту зустрічей батька з дитиною в порядку, визначеному Органом опіки та піклування у висновку від 24.10.2014 року, однак у присутності матері, так як на даний час такі способи участі батька в спілкуванні з дитиною відповідають саме інтересам дитини.

Стосовно решти позовних вимог в задоволенні яких позивачу відмовлено судом, колегія суддів виходить з наступного.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Позивач просить встановити йому час спільного відпочинку з дитиною і її оздоровлення на території України в січні, березні, жовтні та в літні місяці.

Встановлено, що 07.04.2015 року доньці сторін виповнилося 6 років і з 01.09.2015 року вона піде до школи.

Однак, яким чином та в який саме період приведених у позові місяців позивач має намір відпочивати з дитиною, представник позивача не пояснила і в позові ці обставини також залишилися поза увагою позивача та його представника.

З урахуванням цих обставин позивач не довів, в чому такий відпочинок буде відповідати інтересам дитини і чи зможе позивач організувати належний відпочинок дитині за наявності у нього іншої сім'ї, новонародженої дитини та невеликої заробітної плати.

Крім того, з Висновку ЛКК №368 від 24.09.2014 року вбачається, що донька сторін має хронічне гастроентерологічне захворювання, їй рекомендовано відвідування дитячої дошкільної установи санаторного типу гастроентерологічного профілю.

Інформація про захворювання дитини підтверджується також листом Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня №1 станції Київ ДТГО «Південно-західна залізниця». (а.с.28).

Яким чином позивач має намір організовувати відпочинок дитини та де саме з врахуванням її стану здоров'я, віку та статі, представник позивача в суді першої інстанції доказів не надав, як і не довів в цій частині в апеляційному суді доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням обставин справи та доказів наданих суду сторонами , колегія суддів погоджується з висновком суду, що сумісний відпочинок батька з донькою без присутності матері з врахуванням її віку, статі та стану здоров`я буде суперечити інтересам дитини, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача в цій частині.

Вимоги позивача про зобов'язання відповідача не перешкоджати йому спілкуватися з донькою телефоном або за допомогою відеозв'язку через мережу Інтернет, повідомляти його на його електронну адресу про зміну фактичного проживання, перебування, місця навчання дитини, та в разі захворювання дитини не пізніше третього дня з настання таких змін або хвороби, а також надавати йому на його вимогу медичну картку дитини для ознайомлення, колегія суддів вважає надуманими, такими, що не передбачені та суперечать ч.2 ст. 18 Сімейного Кодексу України , а тому погоджується з відмовою суду першої інстанції в їх задоволенні.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбіміж собою.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу надано судом можливість спілкування з дитиною лише три години в присутності матері і цим порушено його права, як батька, колегія суддів не приймає до уваги , оскільки судами встановлено, підтверджено представником органу опіки та піклування, висновками психологів, що дитина має чутливу нервову систему та перебуває в стресовому стані. Дівчинка дуже близька з матір`ю. Як вбачається з висновку психолога ШДС 1 ступеня «Стежина» м. Києва дитина не бажає проводити час з батьком вдвох, тому що «це сумно та не цікаво», але має бажання зустрічатися втрьох - вона, мама та тато.

Крім того, на засіданні опікунської ради в жовтні 2014 року позивач відмовився від пропозиції відповідачки зустрічатися з дитиною в інші дні, крім вихідних днів.

Відповідно до висновку психолога, враховуючи психологічні особливості дитини, зустрічі наодинці з батьком небажані, через неможливість проконтролювати комфортні умови зустрічі та їх безпечність для психіки дитини.

Крім того, в період апеляційного розгляду під час бесіди з працівником служби у справах дітей Солом'янської держадміністрації малолітня Дар'я вказала, що любить обох батьків, але не бажає зустрічатись з татом лише вдвох, а хоче проводити зустрічі в присутності матері.

Зазначене підтверджується висновком органу опіки та піклування Солом'янської РДА в м. Києві від 27.07.2015 року (а. с. 166-168).

Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони держаними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення , судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією (ст.18) також проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.

В апеляційному суді представник органу опіки підтримала рішення суду першої інстанції, та крім цього пояснила, що з 2014 року позивач не звертався до служби у справах дітей, на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській РДА в м. Києві 21 липня 2015 року викликався, але не з'явився.

Доводи апеляційної скарги про упереджене ставлення суду до позивача, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказане твердження позивача є припущенням та не базується на нормах Закону.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно поклав на позивача (його представника) обов'язок доказувати те, що він не повинен доказувати , оскільки вказані доводи позивача протирічать приписам статей 10,11 та статті 60 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді