Справа № 163/553/15-ц
Провадження № 2/163/118/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року Любомльський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді Чишія С.С.

при секретарі Носку А.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Рівненської сільської Ради Любомльського району про визнання права власності на нерухоме спадкове майно, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Рівненської сільської Ради Любомльського району про визнання права власності на нерухоме спадкове майно, позовом третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, Рівненської сільської Ради Любомльського району про визнання права власності на нерухоме спадкове майно,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві ОСОБА_1 просила постановити рішення про визнання неї власником 3/4 нерухомого майна, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями по вулиці Прикордонників 14 в селі Рівне Любомльського району Волинської області. Свої вимоги обґрунтувала тим, що після смерті 19.06.2014 року її чоловіка ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до якої входить спірне майно. Набули будинок під час шлюбу, тому воно є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, їй як дружині належить 1/2 майна, а решта 1/2 підлягає спадкуванню двома спадкоємцями 1 черги в рівних частках. До таких спадкоємців відноситься сама, а також матір спадкодавця. Зверталась до нотаріуса із заявою про видачу відповідного свідоцтва, однак одержала відмову з мотивів відсутності реєстрації спірного нерухомого майна.

До початку розгляду позову по суті ОСОБА_4 подала зустрічний позов до ОСОБА_1, Рівненської сільської Ради про визнання неї власником 1/6 спірного майна. Обгрунтувала свої вимоги тим, що, поряд із ОСОБА_1 і внуком ОСОБА_5, як матір ОСОБА_6 є спадкоємцем спірного майна. Вважає, що воно набуте під час шлюбу між ОСОБА_6 і ОСОБА_1, тому є спільним сумісним майном подружжя. Спадщину прийняла шляхом подачі заяви нотаріусу. До спадкування підлягає 1/2 майна, яка між трьома спадкоємцями підлягає поділу в рівних частках по 1/6 кожному.

До початку розгляду позову по суті в якості третьої особи позов подав ОСОБА_5, який також просить визнати за ним право власності на 1/6 спірного спадкового майна. На обґрунтування позову вказав, що є сином ОСОБА_6 і спадщину прийняв як неповнолітній.

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 також подали заяви про збільшення позовних вимог і, не змінюючи заявлену частку у спадщині, просять визнати власниками як нерухомого майна, так і домашньої худоби і птиці, що була в господарстві спадкодавця на час відкриття спадщини.

В судовому засіданні позивач по первісному позову свої вимоги підтримала, позови зустрічний і третьої особи визнала частково.

Відповідач по первісному позову та її представник свій позов підтримали, первісний визнали частково.

Третя особа із самостійними вимогами в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності і підтримання своїх вимог.

Представник сільської Ради первісний позов визнав повністю, зустрічний і третьої особи позови не визнав.

Позивач по первісному позову ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що спірне майно придбали з чоловіком під час шлюбу у її родичів шляхом укладення усного договору і сплати відповідних коштів, після чого сільська Рада відкрила їм господарський номер. Тому вважає, що половина майна належить їй як дружині, половина підлягає спадкуванню нею і матірю чоловіка. Син чоловіка від першого шлюбу з ними не проживав, тому, на її думку, права на майно не має.

Відповідач по першому позову ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснили, що до спадщини половини спірного майна мають закликатись троє спадкоємців ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 Відтак кожен має право на 1/6 спадщини.

Представник сільської Ради в судовому засіданні пояснив, що спірний будинок належав ОСОБА_8, який помер приблизно у 2000 році. Будинок зареєстрований у встановленому порядку не був; спадщина на будинок не оформлялась, очевидно, через значну вартість процедури; будівлі тривалий час стояли пусткою. Внук ОСОБА_8 повідомив, що він претензій на будинок не предявляє і продав його сімї ОСОБА_6 і ОСОБА_7 З цих підстав сільська Рада відкрила окремий господарський номер цьому подружжю.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Із свідоцтва серії І-ЕГ №204942 встановлено, що батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_9 і ОСОБА_4.

Із свідоцтва серії І-ЕГ №055396 вбачається, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_5, який народився 02.09.2000 року.

Згідно із свідоцтвом серії 1-ЕГ №010711 ОСОБА_6 і ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 13.11.2005 року.

Свідоцтвом серії І-ЕГ №158168 стверджено, що ОСОБА_6 помер 19.06.2014 року в місті Любомль Волинської області.

Обліковою карткою обєкта погосподарського обліку Рівненської сільської Ради Любомльського району Волинської області за 2011-2015 роки №0274-1 стверджено, що на момент смерті ОСОБА_6 він проживав ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із своєю дружиною ОСОБА_1 та її сином, невісткою і внуком. Станом на 2014 рік в господарстві утримувались 1 кінь, 1 корова, 2 свиней, 13 штук птиці, 2 кролів.

Рішенням виконкому Рівненської сільської Ради Любомльського району Волинської області від 26.05.2009 року №33 ОСОБА_6 відкрито погосподарський номер в селі Рівне по вулиці Прикордонників у звязку з придбанням та введенням в експлуатацію житлового будинку.

З технічного паспорта на садибний(індивідуальний) житловий будинок по вулиці Прикордонників 14 в селі Рівне Любомльського району Волинської області вбачається, що до садиби входять житловий будинок з верандою, літня кухня, чотири сараї, погріб, колодязь всі 1960 року побудови.

Із спадкової справи №23/2014 вбачається, що ОСОБА_4 у встановлений строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Довідкою ТОВ «Любомльський ринок» від 03.04.2015 року стверджено що загальна вартість домашніх тварин і птиці господарства ОСОБА_6 становить 33300 гривень.

Сторони в судовому засіданні визнали такими, що не підлягають доведенню наступні факти: спірний будинок належав ОСОБА_8, який помер орієнтовно у 2000 році; у встановленому порядку будівлі зареєстровані не були; після смерті ОСОБА_8 спадщина на нерухоме майно не оформлялась; перехід у володіння і користування сімї ОСОБА_6 будинок перейшов на підставі усної угоди купівлі-продажу без нотаріального посвідчення і державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню…

Частинами 3, 4 ст.334 встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно із ст.ст.2, 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обовязковій державній реєстрації підлягає нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Пунктом 4 ст.3 вказаного Закону встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Аналіз досліджених доказів стосовно викладених положень цивільного законодавства приводить суд до висновку, що спірне нерухоме майно подружжям ОСОБА_6 у власність у встановленому порядку не набуте. Будинок із господарськими будівлями належав ОСОБА_10 і його право відповідно до положень законодавства УРСР дійсно не підлягало державній реєстрації. Однак після його смерті майно або підлягало спадкуванню спадкоємцями, або повинне було перейти у власність територіальної громади в порядку ст.1277 ЦК України. Укладення усної угоди купівлі-продажу будинку між спадкоємцем ОСОБА_8, який не прийняв і не оформив спадщину, та ОСОБА_6 суперечить порядку набуття права власності на нерухоме майно, у звязку з чим відсутні підстави для визнання такого майна спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_6 і віднесення його до прав спадкоємця, які можуть перейти до спадкоємців.

Таким чином, як первісний позов, так і зустрічний та позов третьої особи в частині вимог про визнанням права власності на нерухоме спадкове майно є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Щодо домашніх тварин і птиці господарства Тивонюків суд приходить до такого висновку.

Наявність такого майна по справі доведено обліковою карткою обєкта погосподарського обліку №0274-1. Відповідно до положень ст.ст.368, 372, 1218 ЦК України вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6, тому до спадкування належить його частка.

Спадщину як спадкоємці першої черги прийняли ОСОБА_7 в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, ОСОБА_4 ст.1269 ЦК України, ОСОБА_4 ч.4 ст.1268 ЦК України в рівних частках.

Відтак частки кожного з них будуть наступними: ОСОБА_7 2/3(1/2 + 1/2 : 3) вартістю 27750 гривень; ОСОБА_4 і ОСОБА_5 по 1/6(1/2 : 3) кожному вартістю 5550 гривень.

Отже, первісний позов не підлягає задоволенню в повному обємі, зустрічний і позов третьої особи підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати у формі судового збору ОСОБА_7 відшкодуванню не підлягають; ОСОБА_4, ОСОБА_5 слід відшкодувати пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Рівненської сільської Ради Любомльського району про визнання права власності на 1/2 частку в спільному сумісному нерухомому майні подружжя та на 1/4 частку нерухомого спадкового майна, що розташоване по вулиці Прикордонників 14 в селі Рівне Любомльського району Волинської області, відмовити повністю за безпідставністю заявлених вимог.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 власником 1/6 підсобного господарства вартістю 5550 гривень, що складалось із 1 корови, 2 свиней, 1 коня, 13 штук птиці, 2 кролів і утримувалось по вулиці Прикордонників 14 в селі Рівне Любомльського району Волинської області.

В решті позову відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

Позов третьої особи задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 власником 1/6 підсобного господарства вартістю 5550 гривень, що складалось із 1 корови, 2 свиней, 1 коня, 13 штук птиці, 2 кролів і утримувалось по вулиці Прикордонників 14 в селі Рівне Любомльського району Волинської області.

В решті позову відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 81(вісімдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 81(вісімдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

Стягнути з Рівненської сільської Ради Любомльського району Волинської області в користь ОСОБА_5 81(вісімдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 121(сто двадцять одну) гривню 80 копійок судового збору.

Стягнути з Рівненської сільської Ради Любомльського району Волинської області в користь ОСОБА_4 121(сто двадцять одну) гривню 80 копійок судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий : суддя С.С.Чишій