АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

04 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.,

при секретарі: Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном та вселення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року,

встановила:

02.10.2014 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні 1/72 частиною житлового будинку АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності, та вселити її у вказане житлове приміщення.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.11.2012 р. державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори, вона є власником 1/72 частини житлового будинку що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 207,1 кв.м., житловою - 91 кв.м. Фактично житловий будинок розподілений на три квартири, проте частка кожного з співвласників не була виділена в натурі.

30 серпня 2014 року вона мала намір вселитися у вказаний будинок, проте ОСОБА_2 їй в цьому перешкодила, зачинивши вхідні двері та не давши можливості потрапити до будинку, в зв'язку з чим вона звернулась до Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві.

Оскільки за станом свого здоров'я вона була змушена переїхати з Черкаської області до м. Києва, вказане житлове приміщення їй необхідне для власного проживання, у відповідності до вимог ст. 317, 319, 386, 391 ЦК України, ст.155 ЖК Української РСР просила позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні 1/72 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вселена в житловий будинок АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що у відповідності до ч. 1 ст. 50 ЖК Української РСР жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам.

Згідно ч. 3 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів від 09 листопада 1987 року за № 510/02 будинок АДРЕСА_1 визнано непридатним для проживання відповідно до ст. 7 ЖК Української РСР.

За умов, що жиле приміщення, до якого вселена позивач, не може використовуватись нею за призначенням, та відповідно до ч.3 ст.383 ЦК України не може використовуватись в інших цілях, суд мав відмовити у задоволенні такої вимоги, оскільки право користування вказаною частиною приміщення було обмежено Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів від 09 листопада 1987 року за № 510/02.

Крім цього, судом не вказано, в яку саме квартиру, або в яке саме приміщення багатоквартирного будинку потрібно вселити позивача, оскільки відповідно до технічного паспорту на вказаний будинок в ньому знаходиться 3 квартири на першому поверсі та підвал.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є власником 1/72 частини житлового будинку з відповідною частиною житлових будівель та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.11.2012 р. (а.с.10).

Син позивача - третя особа ОСОБА_3 є власником 1/72 частини вказаного будинку відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.11.2012 р. та 19/144 частин відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.11.2012 р. (а.с. 25, 28 ).

Відповідач ОСОБА_2 є власником 25/144 частин вказаного житлового будинку відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.2015 р. (а.с.77).

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач у серпні 2014 р. перешкодила їй вселитись у будинок, 1/72 частина якого належить їй на праві спільної часткової власності, внаслідок чого чинить їй перешкоди у користуванні належною їй 1/72 частиною вказаного житлового приміщення.

За змістом ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про усунення перешкод у користуванні 1/72 частиною житлового будинку та вселення у вказаний житловий будинок, суд першої інстанції правильно виходив з того що позивач, як співвласник будинку, має право на користування ним.

При цьому судом встановлено, що порушення прав позивача з боку відповідача полягає в ненаданні доступу до вказаного будинку.

Відповідач в судовому засіданні визнала, що вона заперечує проти вселення позивача в будинок, оскільки боїться за своє життя.

Доказів того, що вселення позивача у будинок загрожує її життю та здоров'ю, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом не визначено частину будинку, в яку позивач підлягає вселенню, є необґрунтованими.

Враховуючи відсутність доказів того, що частки співвласників спірного домоволодіння визначались в натурі, захист порушеного права позивача за викладених у позові обставин можливий лише у спосіб, який передбачає доступ до будинку в цілому, а не до окремих його частин.

Відповідно до ст. 7 ЖК Української РСР періодично, у строки, встановлені Радою Міністрів Української ОСР, провадиться обстеження стану жилих будинків державного і громадського житлового фонду. Непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської

(міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів.

Як вбачається з відповіді голови Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 25.06.13 р., під час комісійного обстеження встановлено, що будинок АДРЕСА_1, в якому проживає ОСОБА_2, є приватним, 1900 року забудови, підключений до централізованого електро-, газо-, водопостачання, каналізації. В будинку влаштовано індивідуальне пічне опалення (природним газом). Будинок АДРЕСА_1 знаходиться в незадовільному технічному стані, спостерігається осипання штукатурного шару фундаменту, руйнування дерев'яних перекриттів, просідання підлоги. Згідно Рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів від 09.11.1987 року за №510/02 будинок визнано непридатним для проживання. З метою вирішення питання відселення родини ОСОБА_2 необхідно звернутися до відділу обліку та розподілу житлової площі Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації для постановки на квартирний облік по категорії «мешканці ветхих будинків» (а.с. 75-76).

За відсутності доказів прийняття компетентним органом рішення про переобладнання житлового будинку для його використання в інших цілях, про знесення будинку або про виселення його мешканців, надання будинку статусу непридатного для проживання не є підставою для відмови співвласнику в задоволенні позову про усунення перешкод в користування ним та про вселення.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не порушені норми процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/6759/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.