У х в а л а

іменем україни

07 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до виконавчого комітету Житомирської міської ради, Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», третя особа орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про забезпечення житлом, за касаційною скаргою виконавчого комітету Житомирської міської ради на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», третя особа орган опіки та піклування Житомирської міської ради, у якому просили зобов'язати банк придбати благоустроєне жиле приміщення - окрему квартиру в м. Житомирі з житловою площею розміром не менше 40,95 кв.м. та передати його виконавчому комітету Житомирської міської ради для послідуючого надання позивачам, зобов'язати виконавчий комітет Житомирської міської ради надати позивачам окрему квартиру в м. Житомирі з житловою площею розміром не менше 40,95 кв.м. на умовах, передбачених для користування жилими приміщеннями в будинках державного житлового фонду.

На обґрунтування своїх вимог посилались на ті обставини, що у квартирі АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані 10 осіб, в тому числі і ОСОБА_5, яка проживала там з народження. Діти позивача проживали разом з матір'ю також з народження. Позивачі є окремою сім'єю, вели у квартирі відособлене господарство від основного квартиронаймача.

Із 2003 року ОСОБА_5 зверталась із заявами до виконавчого комітету Житомирської міської ради про аварійність будинку, неможливість проживання у ньому через загрозу обвалу та просила надати їй жиле приміщення і 15 грудня 2011 року виконавчим комітетом Житомирської міської ради прийнято рішення №744 "Про аварійний житловий будинок АДРЕСА_1", яким вирішено знести його та доручено відселити мешканців квартир №№ 6, 7, 8 цього будинку у зв'язку з його аварійністю.

24 січня 2013 року рішенням Житомирської міської ради № 490 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки під знесеним аварійним будинком ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та передано земельну ділянку у постійне користування.

29 січня 2013 року будинок був знесений, однак, житло позивачу та її донькам надане не було з посиланням на те, що вона не проживала у будинку, тому вона просила задовольнити позов.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 10 лютого 2015 року, позов задоволено частково.

Зобов'язано виконавчий комітет Житомирської міської ради надати ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 благоустроєне жиле приміщення у м. Житомирі у межах норми жилої площі, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі виконавчий комітет Житомирської міської ради просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині вимог до виконавчого комітету Житомирської міської ради, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, надав належну оцінку обставинам справи та правильно виходив з того, що будинок у якому проживали позивачі був аварійним та у подальшому був знесений, тому позивачі повинні бути забезпечені благоустроєним житлом, як передбачено ч. 2 ст. 111 ЖК України, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині надання благоустроєного житла позивачам.

При цьому судами правильно застосовано закон, що регулює спірні відносини, оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Житомирської міської ради відхилити, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева