РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12572/15-ц

пр. № 2/759/5425/15

17 листопада 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Борденюка В.В.,

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «ПРОСТО - страхування» до ОСОБА_1, за участю третьої особи: ОСОБА_2, про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в якому просить суд стягнути на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 5 719,53 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.03.2013 року з ОСОБА_2 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що посвідчений полісом, за яким позивач застрахував цивільно-правову відповідальність всіх осіб, які на законних підставах керуватимуть автомобілем ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_3. 28 вересня 2013 року з вини ОСОБА_1, яка керувала автомобілем ВАЗ 2108, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб ОСОБА_3, що керував автомобілем «Хюндай», цивільно-правова відповідальність якого була застрахована. Позивач сплатив потерпілому страхове відшкодування у розмірі 5 719,53 грн., та звернувся з вимогою про відшкодування виплаченого страхового відшкодування, посилаючись на те, що відповідач не повідомив позивача про страховий випадок у передбачений законом строк.

У судовому представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на те, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення про стягнення із нього вказаної матеріальної шкоди в порядку регресу.

Третя особа у судове засідання не з'явилась і про причини своєї неявки не повідомила.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, що 28 вересня 2013 року з вини ОСОБА_1, яка керувала автомобілем ВАЗ 2108, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб ОСОБА_3, що керував автомобілем «Хюндай», цивільно-правова відповідальність якого була застрахована.

Як вбачається зі звіту № 9743/88848 з оцінки транспортного засобу, складеного 09.10.2013 року ФОП ОСОБА_4, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_4 в результаті його пошкодження в ДТП складає 5 719,53 грн.

У зв'язку із настанням події, на підставі розпорядження № 88848 від 22.01.2014 року ОСОБА_5 згідно його заяви було виплачено страхове відшкодування у розмірі 5 719,53 грн., що також підтверджується платіжним дорученням № 7891 від 14.04.2014 року.

У межах судового засідання відповідач не заперечувала проти того, що ані вона ані страхувальник - ОСОБА_2 не повідомляли позивача про факт настання вказаної ДТП.

За ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Статтею 989 ЦК України також передбачено, що страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Згідно із підпунктом "г" пункту 38.1.1 статті 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Таким чином, зазначеною правовою нормою законодавець прямо визначив те, що у випадку неповідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, у страховика виникає право на звернення до страхувальника, чи водія транспортного засобу на момент ДТП із регресним позовом про відшкодування заподіяних у результаті ДТП збитків, які ним були відшкодовані потерпілій особі у встановленому законом порядку.

Таким чином, оскільки позивач в передбаченому законом порядку виплатив страхове відшкодування, а у свою чергу, ОСОБА_1, як водій забезпеченого транспортного засобу, яка є винуватцем настання ДТП, та ОСОБА_2, як страхувальник, не повідомили страховика про настання страхового випадку, то у даному разі, це є визначеною нормами матеріального права підставою для стягнення з відповідачів страхового відшкодування в порядку регресу, згідно абзацу "ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому у такому разі, наведені норми матеріального права мають імперативний характер і не пов'язують виникнення у страховика права на підставі підпункту "г" пункту 38.1.1 статті 38 Закону на звернення до суду із регресним позовом із тим чи не ускладнив встановлення страховиком обставин ДТП факт його неповідомлення про страховий випадок страхувальником чи водієм транспортного засобу.

Доказів поважності причин неповідомлення страхувальника про факт настання ДТП відповідач не надав.

При цьому суд виходить із того, що предметом даного позову є вимога про захист цивільного права у межах спірних цивільних правовідносин сторін, джерелом яких є договір про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності і Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; відтак, у даному разі мова йде не про деліктні, а про спірні договірні правовідносини сторін.

Викладене свідчить про обґрунтованість позовних вимог і їх відповідність нормам матеріального права, що свідчить про наявність правових підставі для задоволення даного позову і стягнення із відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 5 719,53 грн. та судового збору у розмірі 243,60 грн.

На підставі зазначеного, ст.ст.993, ч.2 ст.1187, ст.1191 ЦК України, ст.ст.3, 174, 196, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224-228, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ПАТ «ПРОСТО - страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, іпн - НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ПАТ «ПРОСТО - страхування» ( ) суму страхового відшкодування у розмірі 5 719,53 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн., а всього стягнути з відповідача 5 963,13 ( п'ять тисяч дев'ятсот шістдесят три) грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі і не були присутні у судовому засіданні при оголошенні судового рішення можуть його оскаржити в апеляційному порядку протягом десяти днів із дня отримання копії рішення.

Суддя: