АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Лапчевської О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року позивачка звернулася із позовом, на обґрунтування якого зазначила, що 14 вересня 2015 року між сторонами був укладений Договір відкриття банківського вкладу (депозиту) № 10-1383036, за яким позивачка передала Банку грошові кошти у сумі 155 050 грн. до 28 вересня 2015 року зі сплатою останнім 16 % річних та у випадку кожної автоматичної пролонгації вкладу на наступні 14 днів процентна ставка збільшується на 0.4%.

Відповідно до наданої відповідачем довідки на рахунках останнього перебувають належні позивачці гроші в сумі 155050 грн. вкладу та 693.61 грн. процентів за користування вкладом.

Зазначаючи про те, що відповідач відмовляється видати вклад та нараховані проценти, позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь 155 050 грн. депозитного вкладу, 693.61 грн. процентів, 51.20 грн. 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 28.09.2015 року до 02.10.2015 року, 622.96 грн. пені за період з 28.09.2015 року до 02.10.2015 року виходячи з ставки 0.1 % від суми простроченого платежу на підставі Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та судові витрати покласти на відповідача. (а.с.1-5)

Відповідач позов визнав в частині стягнення 155 050 грн. депозитного вкладу, 750.29 грн. процентів, 50.98 грн. 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 28.09.2015 року до 02.10.2015 року, в частині стягнення 622.96 грн. пені заперечував, застосування пені на підставі Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» до цих правовідносин вважав безпідставним. (а.с.34-36)

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року позов задоволено, стягнуто з ПАТ «Український інноваційний банк» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 156 417,77 грн., а також стягнуто з ПАТ «Український інноваційний банк» в дохід держави судовий збір в розмірі 1564,17 грн. (а.с.40, 42-44)

В апеляційній скарзі відповідач посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи, просив рішення суду змінити, відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення суми пені та 3% річних. На обґрунтування скарги посилався на те, що суд не врахував обставин та доказів якими обґрунтовані заперечення проти заявленого позову і дійшов помилкового висновку про задоволення цієї частини позовних вимог. Крім того, зазначав про неможливість виконати зобов'язання оскільки гроші банку були арештовані у господарському спорі. (а.с.48-52)

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. (а.с. 71-73)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 14 вересня 2015 року між сторонами був укладений Договір відкриття банківського вкладу (депозиту) № 10-1383036, за яким позивачка передала Банку грошові кошти у сумі 155 050 грн. до 28 вересня 2015 року зі сплатою останнім 16 % річних та у випадку кожної автоматичної пролонгації вкладу на наступні 14 днів процентна ставка збільшується на 0.4%.(а.с. 6-8)

28 вересня 2015 року позивачка заявила про припинення правовідносин у зв'язку із закінченням строку дії договору і небажання його пролонгації і вимогу про видачу грошей про що до Банку подала письмову заяву.(а.с. 10-11)

Відповідно до наданої відповідачем довідки на рахунках останнього перебувають належні позивачці гроші в сумі 155050 грн. вкладу та 693.61 грн. процентів за користування вкладом. (а.с. 9, 32)

Відповідач не виконав зобов'язання за договором і гроші не повернув.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно встановив обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, наданих сторонами та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта, що судом безпідставно застосовано стягнення 51.20 грн. 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, колегія суддів відхилила, враховуючи наступне.

Частиною 6 ст. 1061 ЦК України встановлено, що проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У зв'язку з цим, у випадку збільшення вкладу на суму невитребуваних процентів, проценти, які стягуються у зв'язку з простроченням повернення вкладу, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК, нараховуються на всю суму вкладу, збільшеного на суму невитребуваних процентів.

Оскільки з 29 вересня 2015 року Банк мав повернути вкладнику 155 050 грн. вкладу і 693.61 грн. процентів, і не виконав цього обов'язку, то застосування 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 цього Кодексу до суми заборгованості в розмірі 155743.61 грн. колегія суддів визнала правильним. При цьому колегія суддів врахувала, що в цій частині вимоги позивача відповідач в суді першої інстанції не заперечував, лише зазначаючи іншу (50.98 грн.) суму до стягнення.

Колегія суддів перевірила і відхилила посилання апелянта на необґрунтоване стягнення 622.96 грн. пені на підставі Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 року № 2346-ІІІ, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, якщо відбулося прострочення банком операцій за рахунком, у клієнта з'являється підстава вимагати відповідно до ст. 625 ЦК сплати процентів, а відповідно до вимог ст. 623 ЦК - відшкодування завданих збитків, якщо інше не встановлено законом.

Передбачені ст. 32 Закону від 5 квітня 2001 р. N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" спеціальні правила щодо відповідальності банків при здійсненні переказу у вигляді сплати пені, які не виключають застосування і ст. 625 ЦК України.

ЦейЗакон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Відповідно до пунктів 1.24, 1.41 ст. 1 цього Закону, переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Сума переказу - кошти, відповідна сума яких внаслідок переказу має бути зарахована на рахунок отримувача або видана йому у готівковій формі.

Позивачка ОСОБА_1 28 вересня 2015 року звернулась до Банку із вимогою про закінчення договору (відмова від його пролонгації) і видачу їй депозитного вкладу готівкою через касу, заява прийнята Банком про що свідчить відповідна відмітка.(а.с. 10-11)

Тому колегія суддів відхилила посилання Банку щодо помилкового стягнення пені.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторони не оскаржували.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Лапчевська

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/16409/2015

Унікальний номер 761/28859/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Піхур О.В.

Доповідач Левенець Б.Б.