Справа № 300/723/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Воловецького районного управління юстиції та Гукливської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Воловецька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, від імені та в інтересах якого діє адвокат Повідайчик Олег Іванович, на рішення Воловецького районного суду від 25 липня 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

15.07.2014 ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом до Реєстраційної служби Воловецького райуправління юстиції та Гукливської сільської ради Воловецького району мотивуючи таким. Батько позивача ОСОБА_6 у 1975 році збудував на присадибній ділянці за адресою АДРЕСА_1 житловий будинок і відповідно до ст. 331 ч. 2 ЦК України (2003 р.) став власником новоствореного майна. Під збудований будинок рішенням Гукливської сільської ради від 29.12.1993 ОСОБА_6 була надана у власність земельна ділянка, що стверджується Державним актом серії НОМЕР_1 на право власності на землю. Відповідно до рішення цієї ж сільради від 08.06.1978 ОСОБА_6 збудував біля будинку літню кухню. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина на вищезгаданий житловий будинок. Проте, за свого життя батьки не одержали свідоцтво про право власності на будинок, внаслідок чого позивач не може оформити спадщину, яку прийняв фактично, оскільки постійно проживав у спадковому будинку, що підтверджується довідкою Гукливської сільської ради. ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом, її сестра ОСОБА_8 має намір відмовитися в судовому засіданні від своєї частки в спадщині на користь позивача, інших спадкоємців немає.

Посилаючись на ці обставини, на норми ЦК України (2003 р.) щодо спадкування, позивач просив визнати за ним право власності на житловий будинок, прибудинкові споруди та ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 Закарпатської області та зобов'язати Реєстраційну службу Воловецького районного управління юстиції зареєструвати за ним право власності на вищевказане майно.

Рішенням Воловецького районного суду від 25.07.2014 позов задоволено: визнано за ОСОБА_1 право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,345 га, що належала ОСОБА_6 згідно з Державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 12.02.2001; зобов'язано Воловецьке районне управління юстиції в особі сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Воловецького РУЮ зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,345 га, що належала ОСОБА_6 згідно з Державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 12.02.2001.

ОСОБА_4, від імені та в інтересах якого діє адвокат Повідайчик Олег Іванович, у порядку ст. 292 ч. 1 ЦПК України як особа, яка не брала участі у справі, в якій суд вирішив питання про її права та обов'язки, рішення суду оскаржив. Посилається, зокрема, на те, у ОСОБА_6 і ОСОБА_7 була ще одна донька - ОСОБА_13, сином якої є апелянт. На момент смерті ОСОБА_6 апелянт і його мати були зареєстровані та проживали в спірному будинку, що підтверджується документально, тож мати апелянта прийняла спадщину. Натомість будь-які інші спадкоємці, в т.ч., і ОСОБА_1, не подавали заяви про прийняття спадщини за ОСОБА_6, відповідно, не приймали спадщини. Мати апелянта померла ІНФОРМАЦІЯ_5, за свого життя вона не встигла оформити право власності на успадковане майно, на момент смерті матері апелянт був малолітнім, проживав із нею і прийняв за нею спадщину, інших спадкоємців першої черги за матір'ю апелянта не було. Отже, ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем і фактичним власником майна, що є предметом спору. Після смерті матері апелянт перейшов жити до своєї тітки ОСОБА_8, а в листопаді 2006 р. ОСОБА_1 самовільно, без будь-якої згоди апелянта перейшла жити в спірний будинок, чому апелянт, будучи на той час дитиною, не міг протидіяти. ОСОБА_1 змінила замки і не допускала апелянта до будинку. Довідка сільради про начебто проживання ОСОБА_1 в будинку на момент відкриття спадщини спростовується, зокрема, даними погосподарської книги, іншими довідками сільради. Відтак, ОСОБА_1 не має права на згадане спадкове майно, а її дії та рішення суду, що є незаконним і необґрунтованим, порушують майнові права апелянта. Суд не з'ясував дійсне коло спадкоємців, фактичних обставин справи та не дотримався вимог закону. Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким визнати за ним право власності на спірні будинок і земельну ділянку, зобов'язати Воловецьке райуправління юстиції в особі органу реєстраційної служби зареєструвати за ним зазначене нерухоме майно.

У письмових запереченнях на апеляцію ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду - залишити без змін. На думку позивача, мати апелянта хоча й була зареєстрована в спірному будинку, проте, фактично проживала в іншому місці та не прийняла спадщини. Це ж стосується і апелянта. Водночас посилається на розписку ОСОБА_13, якою та за кілька днів до смерті передала свою частку спадщини позивачу. Крім того, позивач як спадкоємець першої черги має перевагу перед спадкоємцями інших черг за законом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта адвоката Повідайчика О.І., який скаргу підтримав, позивача ОСОБА_1, яка апеляцію не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Пред'являючи позов ОСОБА_1 і задовольняючи його - суд першої інстанції виходили з того, що позивач є єдиним спадкоємцем спірного майна, прийняв спадщину, а тому вимоги позову є обґрунтованими та доведеними. Однак, погодитись із рішенням суду не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов унаслідок неповного з'ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. При апеляційному розгляді справи встановлені такі факти і обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 (а.с. 10, 11), які були батьками ОСОБА_11 (1957 р.н.), ОСОБА_12 (1960 р.н.) і ОСОБА_13 (1970 р.н.) (а.с. 5-9, 14, 47). Позивач не повідомив у заяві про кількість дітей, які народилися у ОСОБА_6 і ОСОБА_7, проте, ця обставина була відома суду першої інстанції, оскільки випливає, зокрема, зі змісту рішення Виконкому Гукливської сільської ради Воловецького району від 08.06.1978 № 8 про надання ОСОБА_6 дозволу на будівництво літньої кухні (а.с. 14), копія витягу з якого була в розпорядженні суду.

Позивач поставив питання про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок, розташований, як він зазначив та як з цим погодився суд першої інстанції, в АДРЕСА_1, тоді як село має назву «Гукливий». З матеріалів справи вбачається, що за цією адресою знаходиться житловий будинок із зазначенням 1956 року як первісної дати його побудови з господарськими будівлями і спорудами, до будинку належить присадибна ділянка площею 0,164 га, що зафіксована в Державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданому 12.02.2001 ОСОБА_6, всього в акті вказані три земельні ділянки загальною площею 0,345 га, де окрім присадибної є ще ділянка площею 0,114 га в урочищі «Гузова» і ділянка площею 0,067 га в урочищі «Шимшово», ринкова вартість будинку станом на 17.07.2014 складає 57300,00 грн (а.с. 4, 12-13, 15-22).

ОСОБА_1 з 01.12.1986 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 6), водночас подала суду довідку Виконкому Гукливської сільської ради від 16.07.2014 № 822, відповідно до якої вона «з 1957 р.н. дійсно постійно проживає в АДРЕСА_1 але зареєстрована за адресою АДРЕСА_2» (а.с. 3).

ОСОБА_8, адреса якої зазначена як АДРЕСА_3, не брала участі в справі у передбаченому нормами ЦПК України процесуальному статусі, проте, у справі знаходиться складена від її імені заява від 25.07.2014 про те, що вона дає згоду сестрі ОСОБА_1 на оформлення спадщини на будинок в АДРЕСА_1 від своєї частки відмовляється (а.с. 32). Заява зареєстрована в суді за вх. № 2579/14-вх. від 25.07.2017, проте, хто саме її подав, на якій підставі заяву приєднано до справи - невідомо, резолюція головуючого та/або відповідне процесуальне рішення у справі відсутні.

Воловецька держнотконтора заявою від 21.07.2014 за вих. № 277/01-16 повідомила суд, що спадкова справа за померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 не заводилася (а.с. 27).

Ґрунтуючись на цих матеріалах суд першої інстанції у попередньому судовому засіданні за відсутності всіх учасників процесу задовольнив позов (а.с. 23, 33-35).

Між тим, додані до апеляційної скарги, а також одержані апеляційним судом документи містять таку інформацію:

ОСОБА_13 уклала 18.11.1993 шлюб із ОСОБА_14, після укладення шлюбу її прізвище було «ОСОБА_13» (а.с. 47), у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син ОСОБА_4 (а.с. 48), ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 46);

довідками Виконкому Гукливської сільської ради від 12.08.2015 №№ 223 і 224 зафіксовано, що на день смерті ОСОБА_6 у АДРЕСА_1 ОСОБА_13 і її син ОСОБА_4 були зареєстровані та проживали разом із спадкодавцем, а на день смерті ОСОБА_13 у будинку був зареєстрований і проживав її син ОСОБА_4 (а.с. 49, 50). Дані, що містяться в цих довідках, відповідають даним, що містяться у довідках виконкому сільради від 04.10.2007 № 1257, від 29.07.2010 №№ 845, 846, які були складені на підставі погосподарської книги, оригінали довідок та засвідчені витяги з погосподарської книги надані представником ОСОБА_4 апеляційному суду та приєднані до справи;

листом від 03.06.2015 № 198/01-16 Воловецька держнотконтора повідомила апеляційному суду, що:

відомостей про спадкову справу за ОСОБА_7 у Спадковому реєстрі немає, однак, згідно Алфавітної книги обліку спадкових справ держнотконтори 01.02.1996 за ОСОБА_7, яка проживала в АДРЕСА_1 і померла ІНФОРМАЦІЯ_4, була заведена спадкова справа за № 3/96 на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, 09.02.1996 заяву про прийняття спадщини за матір'ю подала і ОСОБА_13, а ОСОБА_8 подала 15.02.1996 заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_13 (копії заяв додані до листа);

за іншими спадкодавцями, які проживали в АДРЕСА_1 Воловецького району, а саме за ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, і за ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, згідно відомостей Спадкового реєстру спадкові справи не відкривалися.

Заперечуючи апеляцію, ОСОБА_1 наводила взаємовиключні доводи щодо факту спадкування її сестрою ОСОБА_13: про те, що сестра була зареєстрована в спадковому будинку, але не проживала там, тому не прийняла спадщину і, водночас, що сестра незадовго до смерті, а саме 10.10.2006, склала розписку, якою передала їй свою частку спадщини, копію розписки додала до заперечень (а.с. 73). Такі суперечливі твердження позивача не враховують їх невідповідності наданим апелянтом і наразі не спростованим документам, а також того, що за обставинами справи сестра могла відмовитись від своєї частки у майні, в спадщині лише за умови, якщо вона її попередньо прийняла. По суті, ОСОБА_1 визнала факт прийняття спадщини сестрою та сама подала щодо цього письмовий доказ.

Сторонами в цивільному процесі є позивач - особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка пред'явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких) з метою поновлення прав позивача (ст. 26 ч. 1, ст.ст. 30, 33 ЦПК України). Спір щодо права на спадкування, щодо спадкової маси тощо (спадковий спір) виникає саме між спадкоємцями, відповідачами у справі за позовом особи, яка вимагає визнання права власності на майно в порядку спадкування, є спадкоємці, які прийняли спадщину.

Суд першої інстанції не з'ясував обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не з'ясував та не перевірив обставин стосовно того, чи мало місце спадкування за ОСОБА_7, ОСОБА_6 і ОСОБА_13, якщо так, то як саме відбувалося спадкування, яким, з огляду на наявність ряду документів щодо будинку, розташованого в сільській місцевості, та на особливості оформлення права власності на такий будинок, а також на наявність документів щодо земельної ділянки (ділянок) був склад спадщини, суд не з'ясував питання про коло спадкоємців та не перевірив тверджень позивача щодо відсутності окрім нього інших спадкоємців, не дав оцінки доводам позову про відмову ОСОБА_8 від спадщини на користь ОСОБА_1 у контексті того, чи допустима відмова від спадщини, що зроблена в такий спосіб, та чи має вона правове значення. Суд, задовольняючи позов, не з'ясував, чи зверталася ОСОБА_1 по відповідне свідоцтво до нотаріуса, чи одержала у передбачений законодавством спосіб відмову у видачі свідоцтва та чи були перешкоди у видачі свідоцтва про право на спадщину, які викликали б обґрунтовану необхідність вирішення питання про право власності на спадкове майно судовим порядком. Оскільки належним чином не були встановлені дійсні обставини справи, не можна вважати обґрунтованою мотивацію суду щодо фактичного прийняття спадщини ОСОБА_1, яка була зареєстрована в іншому місці, внаслідок проживання у спадковому будинку, на підтвердження чого була надана довідка виконкому сільради, що суперечить іншим матеріалам справи, а відповідні суперечності щодо місця реєстрації та проживання позивача не були усунуті.

За наведених вище обставин та за наявності сина ОСОБА_13 - ОСОБА_4, який посилається на належність саме йому прав на спірне спадкове майно і, відповідно, заперечує наявність таких прав у ОСОБА_1, Гукливська сільська рада не є учасником спірних правовідносин. Не є учасником цих відносин і Реєстраційна служба Воловецького райуправління юстиції, до якої був пред'явлений позов. Рішення суду з питань права власності обумовлює настання відповідних правових наслідків і є підставою для реєстрації права власності або для скасування такої. Вимога про зобов'язання здійснити реєстрацію є способом захисту права лише у випадку оскарження до суду відмови у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію (ст. 182 ч. 3 ЦК України (2003 р.)) за умови встановлення відповідних фактів і застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію. У справі відсутні як докази звернення ОСОБА_1 до реєстраційної служби за реєстрацією права власності на будинок, так і докази офіційної відмови у реєстрації, тобто, відсутні докази вчинення держреєстратором дій, що можуть тягти пред'явлення такого позову. Понад те, позов був пред'явлений до реєстраційної служби, яка не є юридичною особою і як така взагалі не може брати участі в справі в будь-якому процесуальному статусі (ст. 2 ч. 1, ст.ст. 80-82, 91, 92, 96 ЦК України, ст.ст. 26, 28-30, 34, 35 ЦПК України). Таким чином, ані Гукливська сільрада, ані Реєстраційна служба Воловецького РУЮ не є належними відповідачами за позовом. Окрім цього, суд першої інстанції всупереч положенням ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу, складу його учасників та порядку заміни відповідача (ст.ст. 10, 11, 26, 30, 33 ЦПК України), без правових підстав вирішив позов щодо відповідача Воловецького районного управління юстиції в особі сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Воловецького РУЮ, до якого не пред'являлися позовні вимоги і яке не брало участі в справі.

За приписами ЦПК України, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, саме відповідачу належить право визнавати, заперечувати позов, укладати мирову угоду (ст. 10 ч. 3, ст. 31 ч.ч. 2, 3, ст. 60 ч. 1, ст.ст. 128, 174, 175); предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 60 ч. 3, ст. 179 ч. 1). Отже, докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються в порядку цивільного судочинства, за сукупністю яких вирішується питання про право на спадкування, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку факти, що тягнуть у позивача виникнення права на спадкування, мають правове значення лише якщо встановлені у справі, у якій є належний відповідач.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції не мав достатніх підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за законом за ОСОБА_6 із застосуванням положень ст.ст. 1220, 1261, 1268 ЦК України (2003 р.), відповідні доводи позову наразі не можна визнати обґрунтованими. Зважаючи на обставини, що встановлені при апеляційному розгляді справи і мають значення для розв'язання спору, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції не визначився, нормами якого закону (Розділ VII «Спадкове право» ЦК Української РСР (1963 р.), Книга шоста «Спадкове право» ЦК України (2003 р.)) слід керуватися у спірних правовідносинах у відповідні проміжки часу. Тож суд прийшов до хибного та передчасного висновку про можливість задоволення позову ОСОБА_1

Рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, доводи апеляції щодо незаконності визнання права власності на будинок за позивачем заслуговують на увагу. Водночас, з урахуванням положень ст. 303 ч. 1 ЦПК України та інших норм цивільного процесуального закону щодо підстав і меж судового розгляду, для вирішення по суті вимог апеляції про визнання за ОСОБА_4 права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та про зобов'язання Воловецького райуправління юстиції в особі органу реєстраційної служби зареєструвати таке право власності правових підстав немає. Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України, апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду скасувати, в позові про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, від імені та в інтересах якого діє адвокат Повідайчик Олег Іванович, задовольнити частково, рішення Воловецького районного суду від 25 липня 2014 р. - скасувати, у позові ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Воловецького районного управління юстиції та Гукливської сільської ради Воловецького району Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 280,00 грн на користь ОСОБА_4 у відшкодування витрат по оплаті судового збору та 6,50 грн судового збору на користь держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді