У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Григоренко М.П., Шеремет А.М.,

секретаря судового засідання: Шептицької С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 квітня 2015 року в позові відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вважає, що судом порушено вимоги ст.ст. 180, 182, 184 СК України та не взято до уваги обставин щодо обов'язку батьків утримувати дітей до досягнення повноліття, а також обставин, що відповідач ніде не працює. За викладених обставин просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 25 січня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Біленською сільською радою народних депутатів Володимирецького району Рівненської області, від якого позивачка та відповідач мають неповнолітніх дітей: дочок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 _____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/1150/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Поровський В.А.

Доповідач : Демянчук С.В.

народження, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 10-12)

Ухвалюючи рішення про відмову в позові суд першої інстанції керувався ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і не перекладати свої обов'язки на державу, обґрунтовуючи це тим, що позивачка ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 проживають спільно та зобов'язані утримувати дітей, що проживають разом з ними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Доводами апеляційної скарги не доведено про наявність спору між сторонами щодо витрат батька та матері щодо утримання неповнолітніх дітей.

Колегія суддів виходить з приписів закладених в ст.ст. 15, 16 ЦК України щодо виникнення права кожної особи за захистом свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, шляхом звернення до суду при виникненні спору між сторонами цивільно-правових відносин.

З матеріалів справи вбачається, що шлюб між сторонами не розірвано.

Відсутність спору між сторонами та спільна згода на понесення витрат на утримання дітей підтверджується матеріалами справи.

Так, з позовної заяви, так і з заяв сторін поданих до апеляційного суду про підтримання позову, та відповідно його визнання, свідчить про відсутність спору між сторонами щодо стягнення витрат на утримання дітей.

Дана обставина також підтверджується і визнанням відповідача позову в поданих ним запереченнях.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року №189 «Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме» саме до компетенції органу праці та соціального захисту населення входить прийняття рішення про призначення або відмову в призначенні тимчасової допомоги.

Колегія суддів виходить з того, що згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу.

Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір'ю) свого обов'язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : М.П. Григоренко

А.М. Шеремет