УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Колодійчука В.М., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Головне управління юстиції Київської області, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, Гатненська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, про визнання шлюбу недійсним, за касаційною скаргою, поданою представниками ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним шлюбу, укладеного між його батьком ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_5

Посилався на те, що батько позивача ОСОБА_9 та його рідна мати розлучились і з 1984 року батько був зареєстрований і проживав за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_9 помер і усе майно померлий заповів позивачу ОСОБА_4 Під час оформлення спадкової справи після смерті батька з'ясувалось, що із заявою про прийняття спадщини звернулась дружина батька - ОСОБА_5, яка надала документ - свідоцтво про шлюб. Саме тоді позивач дізнався, що його батько уклав 11 березня 2000 року шлюб з ОСОБА_10

За життя батько позивача жодного разу не обмовився позивачу, що він уклав з вказаною особою шлюб. Вважає, що його батько ОСОБА_8 не ставив свій особистий підпис в актовому записі № 3 виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 11 березня 2000 року і відповідно не надавав згоду на укладення шлюбу з ОСОБА_10., так як в цей час перебував за межами України, а саме в Ізраїлі.

ОСОБА_4 вважає, що шлюб був зареєстрований незаконно оскільки його було зареєстровано заочно, без батька позивача, який перебував у той час поза межами України, тому просив суд задовольнити позов.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 09 квітня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представники ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 квітня 2015 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не доведено обставин, якими обґрунтовувалися позовні вимоги щодо відсутності згоди померлого батька позивача на укладання шлюбу та порушення порядку його укладання.

Доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не свідчать про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представників ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська