АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

09 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Сова», в особі в.о. генерального директора Іванкова Володимира Миколайовича,

на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Сова» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Сова» (далі - ТОВ «ЮК «Сова») залишено без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

Вважає, що залишення позову без розгляду можливе в разі укладення між сторонами договору про передачу спору на вирішення третейському суду, тобто лише в разі взаємного волевиявлення сторін.

Враховуючи те, що він не виявив бажання скористатися передбаченим законом і договором правом для передачі справи на розгляд третейського суду та подав позов безпосередньо до суду, ухвала є незаконною та підлягає скасуванню.

Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник ТОВ «ЮК «Сова» - Кравчук А.С. в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції врахувавши те, що п. 10.1 Договору №04а/12 про надання юридичних послуг містить Третейське застереження, дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2012 року між ТОВ «ЮК «Сова» та ОСОБА_2 укладений Договір №№04а/12 про надання юридичних послуг (далі - Договір).

Відповідно до п. 10.1 Договору всі суперечки і розбіжності, які можуть виникнути між Сторонами при виконанні цього Договору передаються на розгляд в постійно діючий Третейський суд при Асоціації «Сова» відповідно до його Регламенту.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ст. 12 цього Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Таким чином, пункт 10.1 Договору є Третейським застереженням, тобто договором про передачу спору на вирішення до третейського суду.

В судовому засіданні 13.05.2015, до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами, представником відповідача ОСОБА_4 було заявлено клопотання про залишення позову без розгляду у зв'язку з тим що Договір містить третейське застереження (а.с. 47).

Пунктом 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення до третейського суду і від відповідача надійшло до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами заперечення проти вирішення справи в суді.

Відповідно до ч. 5 статті 130 ЦПК України, якщо між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення третейського суду, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року, договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. Разом з тим пред'явлення позову до суду за наявності такого договору не дає підстав для повернення заяви чи відмови у відкритті провадження у справі (статті 121, 122 ЦПК), за винятком передбаченого пунктом 6 частини першої статті 207 ЦПК обов'язку суду залишити заяву без розгляду, якщо від відповідача надійшло до початку з'ясування обставин у справі заперечення проти вирішення спору в суді.

Таким чином, наявність договору між сторонами про передачу справи на розгляд третейського суду не перешкоджає його розгляду у суді, лише за умови, що обидві сторони на це погоджуються, в іншому випадку заява залишається без розгляду. Але якщо сторони так і не звернуться до третейського суду, то вони за спільної згоди можуть повторно звернутися до суду.

Крім цього, рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Отже угода сторін про передачу спору на вирішення третейського суду є конституційним правом, яке не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, залишення судом першої інстанції заяви без розгляду відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом було допущено порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи.

В порядку п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Сова», в особі в.о. генерального директора Іванкова Володимира Миколайовича, - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/2248/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8485/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.