АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/7564/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я.
Провадження № 22-ц/789/1489/15 Доповідач - Ткач О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Жолудько Л. Д., Костів О. З.,

при секретарі - Брілю В.

з участю ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради про наданння дозволу на укладення договору міни нерухомого майна, зняття з реєстрації та реєстрацію малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року в задоволенні вищенаведеного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянтка посилається на те, що надання дозволу на укладення договору міни малолітньоому нерухомого майна та зняття з реєстрації малолітньої дитини сприятиме інтересам сина в частині забезпечення його нормального фізичного та психологічного розвитку, оскільки відповідач вчиняє по відношенню до неї фізичне насильство, що негативно впливає на сина.

Відповідач ОСОБА_2 доводи апеляцйної скарги заперечив і суду пояснив, що малолітній син є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яку він йому подарував і в вказаній квартирі він проживає, коли повертається із заробітків. Із відповідачкою склались неприязні стосунки. Фактично позивачка з сином проживає в м. Борщеві де працює державним нотаріусом. Потреби в обміні квартири він не бачить. Попередньо, ще до розлучення, давав таку згоду, але це передбачало можливість відчуження вказаної квартири та використання коштів для придбання квартири більшого розміру.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг та межах позовних вимог, заслухавши відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

В квітні 2015 року ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, звернулась з позовом про надання дозволу на укладення договору міни нерухомого майна, зняття з реєстрації малолітнього сина із квартири на АДРЕСА_1. Свої вимоги, позивачка мотивує тим, що відповідач не дає дозволу на укладення договору міни 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить їхньому малолітньому сину. Враховуючи те, що укладення договору міни не суперечить інтересам дитини і є гарантією його забезпечення житловою прощею, просить позовні вимоги задовольнити.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела обставини, на які посилається як на підставу доцільності та потреби такого обміну.

З таким висновком погоджується суд апеляційнолї інстанції.

Згідно ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.10 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачаєтьсяо, що сторони перебували у шлюбі з 7 серпня 2008 року, і даний шлюб розірвано 28 січня 2013 року ( а.с.4).

Судом першої інстанції встановлено, що малолітній син сторін ОСОБА_4-ІНФОРМАЦІЯ_2., є власником 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 яка йому подаровано батьком - відповідачем у справі 13 червня 2012 року ( а.с.5, 23). Дана квартира є постійним місцем проживання відповідач. Позивачка з малолітнім сином проживає за місцем своєї праці - в м.Борщові Тернопільської області, який знаходиться на відстані понад 100 км від Тернополя.

Доводи позивачки на фізичне насильство по відношенню до неї зі сторони відповідача, яке негативно впливає на сина і є підставою позоних вимог спрстовано суд першої інстанції виходячи з нижченаведених обставин.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами існують неприязні стосунки. Контакти відповідача з сином визначені рішенням органу опіки та піклування Тернопільської міської ради (а.с.20-22).

Довідкою управління інформаційно-аналітичного забезпечення МВС України серії РЕТ №1244220 (а.с.32) стверджується факт, що "...станом на 2.06.2015 року ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває".

З ухвали суду від 31.03.2014 року вбачається, що підставою звернення позивачки про відкриття кримінального провадження проти відповідача були дії, які мали місце поза межами квартири та знаходження і будинку, і вказаною ухвалою якою не встановлено вину відповідача, закрито провадження у зв'язку з відмовою ОСОБА_3 від обвинувачення (.с. 24-25).

Крім цього, в справі відсутні будь які докази щодо технічного стану та характеристики квартири №20 на вул.Петриківській 25а м.Тернополя, а також і хто є власником вказаної квартири, з договору дарування від 11 квітня 2012 року, вбачається, що позивачка ОСОБА_3 подарувала, а її батько ОСОБА_5 прийняв в дар 1/2 частку квартири АДРЕСА_2.Отже, невідомо з ким позивачка має намір обміняти належну малолітній дитині частину квартиру.

Відповідно до ст. 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно, всебічно дослідив надані сторонами докази, доводи, належно їх оцінив і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову .

З даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки вони відповідають матеріалам справи, встановленим судом обставинам та вимогам закону.

Твердження апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухвалено при неповному з'ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, не заслуговують на увагу та спростовуються вищевикладеним.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.І. Ткач