"26" листопада 2015 р. Справа № 363/2170/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Сакаді О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом

заступника прокурора Київської області в інтересах держави до Вишгородської міської ради Київської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Осипенко ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання незаконними та скасування рішення міської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на землю,

встановив:

у суді представник відповідача ОСОБА_11 заявив клопотання про залишення позову без розгляду згідно ч. 1 ст. 207 ЦПК України, посилаючись на чинні вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 45 ЦПК України й те, що на час розгляду справи прокурор не обґрунтував достатні підстави для представництва інтересів держави в суді, як того вимагає ОСОБА_12.

Заслухавши прокурорів та представників Вишгородської міської ради, які проти цього заперечили, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (далі ОСОБА_12 № 1697-7) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті, а саме безпосередньо в суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до п. 1 Розділу 13 Перехідних положень Закону № 1697-7 прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Даний закон набрав чинності 15.07.2015 року.

Разом з тим згідно ч. 2 ст. 45 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього Кодексу.

З аналізу вказаних вимог Закону, які є чинними, слід дійти висновку, що прокурор при розгляді вказаного позову має обґрунтувати в суді наявність обставин нездійснення або неналежного здійснення уповноваженим орган державної влади (в цій справі як зазначив прокурор Держсільгоспінспекція України) захисту інтересів держави.

Що стосується доводів прокурора стосовно того, що згадані вище вимоги Законодавства України не можуть бути застосовані в цій справі згідно ст. 58 Конституції України, оскільки провадження в ній відкрито 11 червня 2015 року, тобто до набрання чинності Законом № 1697-7, то суд зазначає наступне.

Так, згідно ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, тобто будь-яку юридичну відповідальність особи.

ОСОБА_12 № 1697-7 в частині помякшення або скасування відповідальності особи, суд вважає необхідним зазначити таке.

Так, зазначений ОСОБА_12 удосконалив правовий статус, функції і повноваження прокуратури України та привів їх відповідність із міжнародними стандартами, зокрема згідно Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи № 1346 (2003) від 29 вересня 2003 року "Виконання Україною своїх обовязків та зобовязань", № 1622 (2003) від 29 вересня 2003 року, Резолюції № 1466 (2005) від 5 жовтня 2005 року, Резолюції № 1862 (2012) від 26 січня 2013 року, Резолюції № 1755 (2010) від 4 жовтня 2010 року, "Функціонування демократичних інституцій в Україні", а також згідно висновків та рекомендацій, які надавалися Венеціанською Комісією щодо законопроектів про реформування прокуратури України (CDL-AD (2006)029 від 17 жовтня 2006 року, CDL-AD (2009)048 від 27 жовтня 2009 року, CDL-AD (2012)019 від 15 жовтня 2012 року).

Також ст. 26 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 р. (ратифікована Україною 14 травня 1986 р. у складі СРСР) передбачено: «Кожен чинний договір є обовязковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись»; ст. 27 цієї ж конвенції: «Учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору»; ст. 19 Закону від 29 червня 2004 р. № 1906-IV «Про міжнародні договори України», в якій зазначено, що чинні міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства; якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Закон № 1697-7 спрямований на вдосконалення законодавчих засад організації та діяльності прокуратури України з метою імплементації європейських стандартів, позбавлення прокуратури надмірних повноважень щодо здійснення нагляду за додержанням законів.

Законом № 1697-7 звужено повноваження прокурора щодо представництва в суді інтересів громадянина або держави.

Встановлено вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді. Таке представництво здійснюється лише у випадках порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо:

- захист інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження,

- відсутній компетентний орган.

Отже, роль прокурора у сфері представництва інтересів держави має допоміжний характер і основну роль згідно чинного законодавства України відіграють профільні органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, які звертаються до суду самостійно.

Виходячи з викладеного, слід дійти висновку, що вказаний ОСОБА_12 № 1697-7 за своєю суттю помякшує (зменшує) відповідальність особи, того чи іншого субєкта цивільно-правових відносин, в частині настання цивільно-правової відповідальності, а тому підлягає застосуванню в цій справі при вирішенні заявленого клопотання.

В суді прокурор наполягав на тому, що в спірних правовідносинах здійснювати функції по захисту інтересів держави уповноважена Держсільгоспінспекція України, як центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, згідно Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та Указу Президента України № 459/2011 від 13.04.2011 року «Про Державну інспекцію сільського господарства України».

Водночас прокурор у суді не довів, що вказаний орган дійсно не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження по захисту інтересів держави.

Таке посилання прокурора не можна вважати обґрунтованим в розумінні вказаних вище вимог Закону, докази цих обставин та ґрунтовні твердження на користь таких фактів згідно вимог ч. 3 ст. 10, ст.ст. 57-66 ЦПК України суду не представлено.

Посилання прокурора на відсутність повноважень у вказаного державного органу на звернення до суду на вимогах Закону не ґрунтуються, з огляду на принцип рівності всіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції України), право на справедливий і поважний суд, рівність перед законом і судом, коли судова система зобовязана забезпечити доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України для захисту тих чи інших порушених прав особи чи держави, як це передбачено Главою 3 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, ст.ст. 7-9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зі змінами внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Саме такий системний підхід на представництво інтересів держави в суді з огляду на забезпечення права особи на доступ до суду і встановлений законодавцем у чинній редакції ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

При цьому ОСОБА_12 України № 1697-7 прийнято пізніше в часі та який підлягає застосуванню в цій справі, з огляду на зазначене вище та системний аналіз викладених норм права, згідно яких будь-яка особа не може бути позбавлена права на звернення до суду за захистом порушених прав, що є гарантованим.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що достатні й дійсно вагомі (які б заслуговували на увагу) обставини й підстави представництва прокурора інтересів держави в суді, через нездійснення або неналежне здійснення таких функцій Держсільгоспінспекцією України у сфері земельних відносин, на даний час прокурором не обґрунтовані і недоведені.

Таким чином, слід дійти висновку про відсутність у прокурора повноважень на ведення справи згідно вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 45 ЦПК України, та згідно п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України позовну заяву залишити без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 45, 207 і 210 ЦПК України,

ухвалив:

дану позовну заяву заступника прокурора Київської області залишити без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області протягом 5 днів з дня її проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд. Якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя: