Справа № 159/7300/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І.М.
Провадження № 22-ц/773/358/15 Категорія: 43 Доповідач: Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Завидовської - Марчук О.Г.,

суддів - Федонюк С.Ю., Свистун О.В.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Ковельського районного відділу державної міграційної служби України у Волинській області, ремонтного житлово - комунального підприємства № 2 про визнання права користування житловим приміщенням, постановлення на реєстраційний облік проживання за адресою розташування спірної квартири за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Ковельського міськрайонного суду Волинської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Ковельського районного відділу державної міграційної служби України у Волинській області, ремонтного житлово - комунального підприємства № 2 про визнання права користування житловим приміщенням, постановлення на реєстраційний облік проживання за адресою розташування спірної квартири.

В січні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про забезпечення вищевказаного позову шляхом заборони виконавчому комітету, відділу приватизації Ковельської міської ради та реєстраційній службі Ковельського районного управління юстиції вчиняти будь-які дії, направлені на виготовлення, видачу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, заборони реєстрації права власності на вищевказану квартиру на імя ОСОБА_4, заборони відчужувати в будь який спосіб чи іншим особам до вирішення спору по суті.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2015 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на цю ухвалу, в якій, покликаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права, просить цю ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

В даному судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу заперечив та просив її відхилити.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін з наступних підстав.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач покликався на те, що предмет поданого ним до суду позову, а саме спірна квартира знаходиться в процесі приватизації, розпочатої відповідачем по справі, в якій, на його думку, має право приймати участь і він, як особа, що була зареєстрована в цій квартирі на законних підставах і незаконно знята з реєстрації за адресою розташування цієї спірної квартири, що в даний час і є підставою його позовів і скарг. Зазначав, що виготовлення та видача свідоцтва про право власності на спірну квартиру, реєстрація права власності на неї може ускладнити чи унеможливити виконання рішення в даній справі за його позовом.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вказані вимоги щодо забезпечення позову не співвідносяться з предметом та підставою заявлених позовних вимог, а тому зміна власника спірної квартири жодним чином не ускладнить та не унеможливить виконання рішення у розглядуваній справі.

Дані висновки суду є правильними та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, доводи апелянта про те, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду в частині визнання за позивачем права користування житловим приміщенням, колегія суддів вважає необґрунтованими, а висновки суду про відсутність підстав для задоволення заяви - правильними, оскільки визначені позивачем заходи забезпечення позову жодним чином не співвідносяться із заявленими позовними вимогами.

Так, позивач ОСОБА_3, не будучи зареєстрованим у спірній квартирі, у даному спорі доводить своє право користування нею, тоді як безоплатна передача квартир у власність громадян (приватизація) здійснюється на підставі рішень (розпоряджень) відповідних органів приватизації, відповідно до поданих заяв наймачем та членами його сім'ї, до якої включаються громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Отже, прохання про заборону відділу приватизації видавати свідоцтво про право власності відповідачу не відповідає суті спору.

Крім того, підстави позову вказують на те, що спір між сторонами стосується визнання права користування житловим приміщенням, а не визнання права власності, а тому в разі задоволення позову, виконання можливого рішення суду жодним чином не може бути утруднене чи неможливе невжиттям заходів забезпечення позову, про застосування яких просить позивач.

Інші доводи апеляційної скарги висновків ухвали суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотримання норм процесуального законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи, обґрунтовані, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів,- УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: