УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Завгородньої І.М., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання майна особистою власністю, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 20 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом. Зазначала, що з 13 серпня 2011 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого дітей не мають. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти ними придбано нежиле приміщення в АДРЕСА_1, вартістю 284582 грн, земельну ділянку, площею 0,1687 га, вартістю 65186 грн, автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO, вартістю 788020 грн, за особисті кошти нею придбано земельну ділянку, площею 0,1685 га, вартістю 65108 грн. Під час розгляду справи, уточнивши позовні вимоги, просила визнати спільним сумісним майном подружжя нежиле приміщення - офісне приміщення, загальною площею 46,6 кв. м, земельну ділянку площею 0,1687 га, земельну ділянку площею 0,1685 га, транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER PRADO. В порядку поділу майна, з урахуванням боргових зобов'язань, а саме 90 000 доларів США, взятих у борг у ОСОБА_5, отриманих за кредитною угодою коштів у розмірі 1700 000 російських рублів і використання цих коштів на потреби сім'ї, - придбання земельних ділянок і внесення першого внеску за спірний автомобіль, просила визнати за нею право власності та виділити їй в натурі нежиле приміщення - офісне приміщення, загальною площею 46,6 кв. м, що розташоване в АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,1687 га, яка розташована та території Чернігівської міської ради і призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), земельну ділянку, площею 0,1685 га, яка розташована на території Чернігівської міської ради і призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом про визнання права особистої власності на нежиле приміщення - офісне приміщення, земельну ділянку площею 0,1687 га, земельну ділянку площею 0,1685 га, посилаючись на те, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 він придбав вказане майно за особисті кошти, які були сплачені ним ще до підписання договорів.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 2 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на нежиле приміщення - офісне приміщення, загальною площею 46,6 кв. м, що розташоване в АДРЕСА_1, яке розміщене на земельній ділянці Чернігівської міської ради, загальною площею 0,0057 га, кадастровий номер НОМЕР_1, земельну ділянку площею 0,1687 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована та території Чернігівської міської ради, земельну ділянку площею 0,1685 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована на території Чернігівської міської ради. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 3654 грн. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 20 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 майно набуте подружжям за час шлюбу: нежиле приміщення - офісне приміщення, загальною площею 46,6 кв. м, що розташоване в АДРЕСА_1, яке розміщене на земельній ділянці Чернігівської міської ради, загальною площею 0,0057 га, кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 885504 грн 81 коп., земельну ділянку площею 0,1687 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована та території Чернігівської міської ради, вартістю 633687 грн 81 коп., земельну ділянку площею 0,1685 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована на території Чернігівської міської ради, вартістю 632963 грн 55 коп. та кошти отримані від продажу автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO 2012 року випуску, вартістю 1 007 216 грн 40 коп. В порядку поділу спільно нажитого майна в рахунок 1/2 частини виділено ОСОБА_3 нежиле приміщення - офісне приміщення, загальною площею 46,6 кв. м, що розташоване в АДРЕСА_1, яке розміщене на земельній ділянці Чернігівської міської ради, загальною площею 0,0057 га, кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 885504 грн 81 коп., земельну ділянку площею 0,1687 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована та території Чернігівської міської ради, вартістю 633687 грн 81 коп., а всього на загальну суму 1 519 292 грн. 62 коп., визнано за ОСОБА_3 право власності на вказане майно. Виділено ОСОБА_4 в рахунок 1/2 частини на праві власності: земельну ділянку площею 0,1685 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована на території Чернігівської міської ради, вартістю 632963 грн 55 коп. та кошти від продажу автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO 2012 року випуску в сумі 1007216 грн 40 коп., а всього на загальну суму 1 640 179 грн. 95 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 71 494 грн. компенсації за переотриману частку спільного майна.В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Узадоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 5779 грн 2 коп.судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що нежиле приміщення - офісне приміщення, загальною площею 46,6 кв. м, що розташоване в АДРЕСА_1, яке розміщене на земельній ділянці Чернігівської міської ради, загальною площею 0,0057 га, земельна ділянка площею 0,1687 га, яка розташована та території Чернігівської міської ради, земельна ділянка площею 0,1685 га, яка розташована на території Чернігівської міської ради, вартістю 632963 грн 55 коп. такошти отримані від продажу автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO 2012 року випуску, вартістю 1 007 216 грн 40 коп., є спільною сумісною власністю подружжя.

Однак повністю з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до частини 7 зазначеної статті, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й те, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ці норми процесуального права при ухваленні рішення апеляційним судом порушені.

У поданих до суду поясненнях ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_4, вказував на те, що 17 серпня 2011 року між ОСОБА_7, від імені якого діяла представник ОСОБА_8, та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення - офісного приміщення загальною площею 46,6 кв. м, розташованого в АДРЕСА_1, розміщеного на земельній ділянці Чернігівської міської ради загальною площею 0,0057 га, кадастровий номер НОМЕР_1. У пункті 2. 1 договору зазначено, що покупець заплатив продавцю 284582 грн за вказане нежиле приміщення ще до підписання цього договору. Крім того, зазначив, що 250000 грн із цієї суми ОСОБА_4 сплатив 7 серпня 2011 року, тобто до реєстрації шлюбу. Іншу частину 34582 грн сплачено 17 серпня 2011 року безпосередньо перед підписанням договору. В якості доказів, що підтверджують наведені обставини, посилався на розписку ОСОБА_8 від 7 серпня 2011 року та її нотаріально засвідчену письмову заяву від 26 січня 2015 року.

Однак, визнаючи вказане нежиле приміщення - офісне приміщення об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, з приводу цих доводів апеляційний суд будь-яких висновків не зробив, мотивів на їх спростування не навів, не врахував того, що при підтвердженні передачі грошей ОСОБА_4 на придбання цього майна до укладення шлюбу, таке може свідчити про використання чоловіком його особистих коштів в такому розмірі.

Крім того, при вирішенні спору апеляційний суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутній повний текст договору купівлі-продажу нежилого приміщення - офісного приміщення від 17 серпня 2011 року, зокрема, в долученій до справи частині його копії, відсутні пункти щодо порядку проведення розрахунків, отримання згоди дружини, на які посилалися сторони при вирішенні спору.

Вирішуючи питання про поділ майна, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність виділення ОСОБА_3 нежилого приміщення - офісного приміщення, загальною площею 46,6 кв. м, що розташоване в АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем, і відповідно до свідоцтва платника єдиного податку, видом його господарської діяльності є: роздрібна торгівля, здавання в оренду нерухомого майна.

Виділяючи у власність ОСОБА_3 вказане нежиле приміщення та визнаючи за нею право власності на нього, апеляційний суд наведеного не врахував, не перевірив чи не буде таке тягти за собою створення перешкод у здійсненні підприємницької діяльності ОСОБА_4 та не з'ясував доцільність обрання такого варіанту поділу, за яким це приміщення має бути виділене йому.

Вказані обставини впливають на визначення розміру часток сторін в грошовому виразі у спільному майні і обрання варіантів його поділу в натурі, тому рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню в повному обсязі, а справа направленню на новий розгляд до цього суду, оскільки допущені апеляційним судом при вирішенні спору порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для її правильного вирішення.

При новому розгляді справи необхідно врахувати наведене, на підставі поданих сторонами доказів зробити висновок щодо обсягу придбаного сторонами в період шлюбу майна та його вартості, в т. ч. відчуженого ОСОБА_4 автомобіля, оскільки вартість останнього, встановлена апеляційним судом, ним оспорюється, про що свідчать доводи касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 20 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: І.М. Завгородня В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук