АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 669/879/15-ц
Провадження № 22-ц/792/2003/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Кізюн О.Ю.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю апелянта,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 17 вересня 2015 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди в розмірі 23423 грн., посилався на те, що 30 березня 2015 року в приміщенні будинку по вул. Зеленій, 1, с. Тихомель Білогірського району Хмельницької області, в ході конфлікту відповідач заподіяв йому тілесні ушкодження. Внаслідок цього він поніс витрати на відновлення здоровя, був змушений проходити обстеження в Хмельницькій обласній лікарні та в Шепетівському міжрайонному відділенні СМЕ, а також знаходився на стаціонарному лікуванні в Білогірській ЦРЛ. Загальний розмір майнової шкоди складає 3423 грн. Внаслідок ушкодження здоровя йому було заподіяно і моральну шкоду, яку оцінює у 20000 грн.

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 17 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану злочином, в розмірі 3000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає це рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, суд не врахував всіх обставин справи, а посилався лише на вирок у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_2 за ст. 128 КК України. При цьому не прийняв до уваги, що частина тілесних ушкоджень, спричинених йому відповідачем, залишилася поза межами предявленого йому обвинувачення, а розмір завданої шкоди підтверджується представленими ним доказами.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ч.1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, порушив норми матеріального і процесуального права, у звязку з чим оспорюване рішення підлягає частковому скасуванню та частковій зміні з ухваленням нового рішення.

Відмовляючи у позові в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що поніс витрати на лікування ушкодження здоровя, завданого злочином, а щодо інших тілесних ушкоджень ним не доведено факт заподіяння їх саме відповідачем у справі.

Проте з таким висновком суду не можна погодитися, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК).

Зі змісту наведених норм вбачається, що цивільна відповідальність за майнову чи моральну шкоду, настає за умови доведення позивачем неправомірності дій заподіювача шкоди, негативного наслідку таких дій (шкоди), причинного звязку між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою. В свою чергу на відповідача покладено обовязок доводити відсутність своєї вини у заподіянні шкоди.

Встановлено, що вироком Білогірського райсуду від 09 липня 2015 року, який набрав законної сили 11 серпня 2015 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України та засуджено до 150 годин громадських робіт. Зазначеним вироком встановлено, що 30 березня 3015 року близько 17 год. ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, в приміщенні будинку по вул. Зелена,1 в с.Тихоміль Білогірського району в ході суперечки із ОСОБА_1, яка виникла під час розпивання спиртних напоїв та переросла в сутичку, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, проявив злочинну недбалість та не передбачив можливість настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен та міг їх передбачити, застосував свою фізичну силу, звалив ОСОБА_1 на підлогу та, притиснувши останнього до підлоги коліном, натиснув в область грудної клітки потерпілого, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав перелом шостого ребра по середньо-аксилярній лінії зліва, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому суд першої інстанції вірно вказав, що факт спричинення ОСОБА_2 позивачу перелому ребра, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, є преюдиційною обставиною і не підлягає доказуванню.

Так, за даними медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 встановлено, що 31 березня 2015 року він оглядався хірургом та у звязку з переломом ребра йому призначено ряд медичних препаратів амброксол, диклак-гель, ібупрофен тощо.

Стверджуючи, що позивач не підтвердив належними документами витрати на лікування цього ушкодження здоровя, завданого злочином, суд першої інстанції не звернув уваги, що згідно позовної заяви частина фіскальних чеків на підтвердження цих витрат знаходиться в матеріалах кримінального провадження.

Як встановлено апеляційним судом в ході дослідження матеріалів кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 за ст. 128 КК України, ОСОБА_1 витратив на придбання ліків, призначених хірургом у звязку з переломом ребра, 345,61 грн., що підтверджується фіскальним чеком (а.с.54).

Крім того, позивач згідно фіскального чека № 41620 від 06 квітня 2015 року поніс витрати в сумі 204,90 грн. на придбання пального для поїздки до м. Шепетівка для проходження судово-медичної експертизи в кримінальному провадженні (а.с.52 кримінального провадження).

Ці дані про витрати позивача цілком узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 118, згідно якого експертиза розпочата 06 квітня 2015 року і завершена 10 квітня 2015 року.

Водночас встановлено, що згідно зазначеного висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_1, крім перелому ребра, виявлено забійну рану в потиличній ділянці голови, садна на шкірі обличчя та шиї, що виникли від травмуючої дії тупих твердих предметів, могли виникнути в строк та при обставинах, вказаних в постанові слідчого та обстежуваним і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя.

За обставинами справи, викладеними у висновку експертизи згідно постанови слідчого та слів обстежуваного, ці тілесні ушкодження ОСОБА_1 отримав в ході конфлікту з ОСОБА_2 30 березня 2015 року (а.с.21-22).

Аналогічні дані містить висновок додаткової судово-медичної експертизи № 159 від 22 квітня 2015 року (а.с.24-26), крім того, на додатково поставлене питання вказано, що наявні тілесні ушкодження у ОСОБА_1 могли виникнути і за обставин, зазначених свідками 20 квітня 2015 року під час проведення за їх участю слідчих експериментів.

Постановою про зміну кваліфікації злочинних діянь від 22 квітня 2015 року, винесеною слідчим Білогірського РВ УМВС у Хмельницькій області перекваліфіковано діяння ОСОБА_2 в кримінальному провадженні № 0000065 від 01 квітня 2015 року з ч.1 ст.125 КК на ст.128 КК України (а.с. 27-28).

Цією постановою також встановлено, що виявлені у ОСОБА_1 тілесні ушкодження „згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 159 від 22 квітня 2015 року могли виникнути при обставинах, зазначених свідками 20 квітня 2015 року під час проведення за їх участю слідчих експериментів, а саме, при падінні потерпілого ОСОБА_1 на деревяну підлогу, яке сталося внаслідок застосування для цього фізичної сили зі сторони ОСОБА_2, та в подальшому притискання коліном в області грудної клітки ОСОБА_1П..

Судом першої інстанції в порушення ст. 212 ЦПК України не дано належної оцінки наведеним письмовим доказам в їх сукупності та не враховано, що вони цілком підтверджують факт спричинення позивачу виявлених тілесних ушкоджень, у томі числі й голови, саме відповідачем ОСОБА_2, попри те, що вони не увійшли до обсягу обвинувачення, висунутого ОСОБА_2 в кримінальному провадженні.

При цьому відповідач всупереч вимогам ст. 1166 ч.2 ЦК України, ст.ст.10, 60 ЦПК України, не навів жодних доказів на спростовування своєї вини у заподіянні цих тілесних ушкоджень.

За даними медичної карти амбулаторного хворого на імя позивача, ОСОБА_1 з 31 березня 2015 року проходив амбулаторне лікування з приводу забійної рани потилично-тімяної ділянки голови, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку (а.с.39-40, 42). Вартість ліків, придбаних згідно призначень, згідно чека від 22 червня 2015 року склала 171,20 грн. (а.с.109 кримінального провадження).

За направленням Білогірської ЦРЛ 08 липня 2015 року проходив обстеження (компютерна томографія головного мозку) та консультацію лікаря-невролога в Хмнельницькій обласній лікарні з приводу стану після перенесеної 30 березня 2015 року закритої черепно-мозкової травми, призначено лікування. Витрати на обстеження КТ склали 750 грн., вартість проїзду до м. Хмельницького 82,37 грн., що підтверджується фіскальними чеками (а.с.8).

Згідно повідомлення Білогірської ЦРЛ № 711 від 16 вересня 2015 року (а.с.35) ОСОБА_1 був госпіталізований в неврологічне відділення, де перебував на стаціонарному лікуванні з 13 липня 2015 року по 22 липня2015 року з діагнозом „Стан після перенесеної черепно-мозкової травми (30 березня 2015 року) з лікворо-гіпертензивним, церебральним синдромом, наведено перелік медпрепаратів, що застосовувалися в його лікуванні.

Згідно представлених фіскальних чеків за вказаний період позивачем придбано ліків, зазначених у довідці Білогірської ЦРЛ, на суму 1624,79 грн. (а.с.8-9).

Отже, майнова шкода, завдана злочином, складає 550,51 грн., майнова шкода, завдана відповідачем внаслідок спричинення інших тілесних ушкоджень, - 2628,04 грн., а всього 3178,55 грн.

З врахуванням наведеного рішення суду в частині відмови у позові слід скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши позов в частині стягнення 3178,55 грн. відшкодування майнової шкоди з відповідача на користь позивача.

З огляду на це, оскільки суд першої інстанції при частковому задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди виходив з доведеності лише факту шкоди, завданої злочином, рішення в частині розміру відшкодування моральної шкоди та судових витрат також підлягає зміні.

Так, відповідно до ч.ч.1-2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК).

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З врахуванням обставин справи, характеру та ступеню тяжкості завданих тілесних ушкоджень, значної тривалості фізичних та душевних страждань позивача внаслідок цього ушкодження здоровя, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, розмір відшкодування завданої моральної шкоди слід визначити у 6000 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 88 ЦПК підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1023,12 грн. (487,20 грн. + 535,92 грн.(110%).

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 17 вересня 2015 року в частині відмови у позові - скасувати, в частині відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат змінити, ухваливши нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3178,55 грн. відшкодування завданої майнової шкоди.

Абзаци 2, 4 резолютивної частини рішення Білогірського районного суду від 17 вересня 2015 року викласти так:

„Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6000 грн. відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1023,12 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_3 Провадження № 22-ц/792/2003/15

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 30