Справа № 359/8457/14-ц Головуючий у І інстанції Величко В.П.
Провадження № 22-ц/780/1946/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 26 11.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: судді - Білоконь О.В.,

суддів: Касьяненко Л.І., Савченка С.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,-

встановила:

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на таке.

05 червня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 58 600 доларів США на споживчі потреби на строк з 05.06.2007 року по 04 червня 2009 рік зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 12,5 % річних.

Банк належним чином виконав свої зобов'язання, а відповідач ОСОБА_2 зобов'язання не виконує та має заборгованість, яка станом на 15.07.2014 року становить загальну суму - у розмірі 35 481,85 доларів США та 48 812,36 гривен, які позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №80 від 05 червня 2007 року в сумі 35 481 долар 85 центів США та 48 812 гривень 36 копійок, з яких: 24 412,00 доларів США - заборгованість по кредиту строкова; 6 509,84 доларів США - заборгованість по кредиту прострочена; 172,22 доларів США - заборгованість по процентах поточна; 4 387,79 доларів США - заборгованість по процентах прострочена; 27 591,70 гривень - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 21 220,66 гривень - пеня за несвоєчасну сплату процентів та штраф за невиконання умов договору іпотеки від 05 червня 2007 року в розмірі 19 158 гривень 50 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати з підстав неповного з'ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказала, що вона ставить під сумнів правильність наданих позивачем розрахунків, які є заплутаними та складними а надані банком розрахунки на її думку є неналежними доказами. Крім того, суд необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про призначення по справі експертизи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконував належним чином своїх зобов'язань перед банком щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 червня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №80.

За умовами п.1.1. кредитного договору, банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 58 600 доларів США 00 центів на споживчі потреби на строк з 05.06.2007 року по 04.06.2009 рік зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 12,5 % річних.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банком прийнято в іпотеку квартиру, що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори Київської області Дідок В.В. за № 276 від 04.02.2000 року, за адресою: АДРЕСА_1 згідно з умовами договору іпотеки від 05.06.2007 року, укладеного банком з позичальником, який є невід'ємною частиною дійсного договору.

Позивач належним чином виконав свої зобов'язання, а відповідач взяті зобов'язання не виконав, у зв'язку із чим позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Факт виконання позивачем своїх зобов'язань за вказаним Кредитним договором, та отримання ОСОБА_2 суми в розмірі 58 600 доларів США підтверджується випискою/особовим рахунком НОМЕР_1 ПІБ від 05.06.2007 року по 15.07.2014 року.

Відповідно до п.п. 3.3.1. кредитного договору, позичальник зобов'язався повертати заборгованість по кредиту в сумах та строки визначені даним пунктом, а також сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно, виходячи з 12,5% річних, не пізніше 5-го числа наступного місяця, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.1. цього договору, або в день дострокового погашення заборгованості по кредиту.

Згідно п.п. 3.1.7. кредитного договору банк зобов'язується у разі ненадходження платежів від позичальника у встановлені дійсним договором строки суми непогашених у строк платежів перераховувати на рахунок прострочених кредитів.

Підпунктом 3.1.8 кредитного договору передбачено, що банк зобов'язується на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховувати, виходячи із 17,5% річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Встановлено, що позичальник порушив строки виконання зобов'язань і станом на 15липня 2014 року прострочена заборгованість позичальника по кредиту складає 6 509,84 дол. США, заборгованість по простроченим процентам складає 4 387,79 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості позичальника за кредитним договором.

Пунктом 3.2.3. кредитного договору передбачено, що у разі недотримання позичальником зобов'язань щодо сплати процентів в строки, визначені п.3.3.1 кредитного договору, Банк має право розірвати і достроково стягнути суму кредиту та проценти за його використання, а також штраф у розмірі 25% від суми кредиту.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст.ст. 526, 1054 ЦК України та дійшов правильного висновку про доведеність позовних вимог, оскільки відповідач не виконував належним чином своїх зобов'язань перед банком щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги про неправильність наданих позивачем розрахунків спростовуються матеріалами справи, а саме розрахунком заборгованості (а.с.28-34). Відповідач не надала суду першої інстанції будь-яких доказів на спростування вказаного розрахунку, лише посилалася на його складність та заплутаність, тому суд першої інстанції вірно поклав його в основу прийнятого рішення.

Відповідно до роз»яснень, викладених у п.14 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» , відповідно до статті 303 ЦПК апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

За змістом пункту 6 частини третьої статті 295, частини другої статті 303 та пункту 1 частини першої статті 309 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

За таких обставин, поданий представниками апелянта 11 червня 2015 року до суду апеляційної інстанції розрахунок заборгованості колегія суддів до уваги не бере з огляду на те, що справа розглядалась судом тривалий час - з серпня 2014 року, в розгляді справи брав участь відповідач через представників, однак будь-яких поважних причин неподання цього розрахунку до суду першої інстанції не наведено, відповідно, відсутні правові підстави для дослідження нових доказів судом апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: