АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 535/476/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3714/15Головуючий у 1-й інстанції Цвітайло П.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дорош А.І.

Суддів: Бондаревської С.М., Буленка О.О.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Деревківської сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, реєстраційна служба Котелевського районного управління юстиції Полтавської області,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Деревківської сільської ради Котелевського району Полтавської області, в якому просив визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку «А1» загальною площею 49,1 кв.м., у тому числі житловою площею - 19.6 кв.м. та господарських будівель: літньої кухні «Б», сараю «б», сараю «Г», погріба «г3», гаража «Ж», воріт огорожі № 2, огорожі № 3, колодязя питного № 4, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що посадові особи реєстраційної служби Котелевського районного управління юстиції Полтавської області відмовили йому в реєстрації права власності, посилаючись на розбіжності у нерухомому майні, зазначеного в свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 26 грудня 1993 року, та в технічному паспорті від 17 липня 2014 року, зокрема, у свідоцтві вказана житлова площа 30 кв.м., а у технічному паспорті житлова площа будинку значиться - 19,6 кв.м. та дані про об»єкт нерухомості - гараж «Ж» у свідоцтві відсутні.

Під час судового розгляду ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги та просить визнати за ним право власності на нерухоме майно в порядку спадкування (а.с. 57-59).

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Деревківської сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, реєстраційна служба Котелевського районного управління юстиції Полтавської області - відмовлено повністю.

Судові витрати ОСОБА_2 не присуджувалися.

Не погодившись з судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_2, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 961 від 26 грудня 1993 року, виданого державним нотаріусом Паланської державної нотаріально контори Камчацької області, Троцький М.І. від померлої матері ОСОБА_3 за заповітом отримав у спадок нерухоме майно, яке складається з житлового будинку дерев»яної побудови житловою площею - 30 кв.м. та господарських будівель: два сарая, кухня, погріб, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Згідно відповіді Полтавського обласного державного нотаріального архіву від 19.10.2015 року за № 2540, спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с. 87, 88-89), що підтверджує законність наявного свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 грудня 1993 року, яке на сьогоднішній час ніким не скасоване, є чинним.

Згідно довідки Деревківської сільської ради Котелевського району Полтавської області від 10.07.2015 року за № 505, згідно погосподарських книг за 1991-2015 роки за ОСОБА_2 рахується житловий будинок А-1 та господарські будівлі: літня кухня Б, сарай-б, сарай-Г, погріб-2, гараж-Ж, ворота огорожі № 2, огорожа № 3, колодязь питний № 4, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 49).

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що згідно ст. 5 ЦК України 2004 р., до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема положення ЦК УРСР 1963 року, Закон України «Про власність», Закон України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постанова Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, а тому, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Під час судового розгляду жодних доказів з приводу оспорювання або невизнання кимось права власності на вище зазначене нерухоме майно позивача, а також втрати документів надано не було, а судом таких обставин взагалі не виявлено. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, то з урахуванням змісту Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, а тому, оскільки у позивача вже є свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вище вказане нерухоме майно, то дана позовна вимога не підлягає задоволенню. Крім цього, місцевий суд виходив з того, що позивачем не втрачена можливість оформити належним чином відповідно до діючого законодавства правовстановлюючі документи на нерухоме майно, отримане в порядку спадкування, обравши належний спосіб звернення до суду, зокрема до адміністративного суду з позовом про оскарження дій реєстраційної сужби Котелевського районного управління юстиції Полтавської області по відмові у реєстрації.

Як встановила колегія суддів, висновок місцевого суду про відмову у позові є правильним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права, проте посилання місцевого суду на необхідність звернення позивача до адміністративного суду з відповідним позовом та на ст.ст. 328,3 92 ЦК України 2004 р. є неправильним та підлягає виключенню з мотивувальної частини судового рішення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, місце смерті с. Палана Тигильського району Камчатської області Росія. За житття ОСОБА_3 залишила заповіт, посвідчений 21 березня 1991 року секретарем виконкому Деревківської сільської ради, згідно якого спадкоємцем вказаного у заповіті майна є її син ОСОБА_2, який проживав АДРЕСА_2.

26 грудня 1993 року державний нотаріус Паланської державної нотаріальної контори Камчацької області Брусенцев Л.П. на підставі заповіту видав ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається з житлового будинку дерев»яної побудови житловою площею 30 кв.м., з господарськими будівлями: два сараї, кухня, погріб, розташовані в с. Деревки Котелевського району Полтавської області, як вказано у свідоцтві, воно підлягало обов»язковій реєстрації в адміністрації с. Деревки Котелевського району (а.с. 15).

Проте, позивач не зареєстрував отримане свідоцтво про право на спадщину за заповітом в БТІ.

17 липня 2014 р. виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, замовником якого є ОСОБА_2, проживає Росія, Бєлгородська обл., Бєлгород, пров. К.Заслонова, 4в, власником домоволодіння значиться ОСОБА_3, згідно якого домоволодіння складається з житлового будинку «А-1», літньої кухні «Б», сараїв «Б», «г», погріба «г3», гаража «Ж», огорожі №2,№3, колодязя №4 (а.с. 16).

28 жовтня 2014 року ОСОБА_2 отримав посвідку на постійне проживання в Україні, 31.10.3014 р. місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 11).

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно для проведення державної реєстрації права приватної власності на домоволодіння, проте, 28 травня 2015 року державний реєстратор прийняв рішення про відмову у державній реєстрації прав з тих підстав, що подані ОСОБА_2 документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 грудня 1993 року житлова площа будинку становить 30 кв.м., а згідно технічного паспорту - 19,6 кв.м., крім цього, у характеристиці господарських будівель до технічного паспорту значиться об»єкт - гараж «Ж», дані про який у свідоцтві про спадщину відсутні (а.с. 21).

Таким чином, невідповідність вказаної житлової плоші житлового будинку та відсутність об»єкту нерухомості - гаражу «Ж» у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 26 грудня 1993 року позбавляють провести державну реєстрацію права приватної власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_2

Як вбачаєтся із технічного паспорту на домоволодіння, то житловий будинок «А-1» побудований у 1947 році, має загальну площу приміщень - 49,1 кв.м., житлова площа приміщень складає - 19,6 кв.м. Гараж «Ж» побудований у 1990 році. Таким чином, на час видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом існував гараж «Ж» та житловий будинок вказаної площі (а.с. 19-20).

Згідно перевірки архівних даних спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 у Котелевській державній нотаріальній конторі не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с. 87).

Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом видано ОСОБА_2 за місцем його проживання на той час у Росії та місцем смерті матері, а саме Паланською державною нотаріальною конторою Камчатської області, тому вочевидь спадкова справа відкрита саме там та перебуває у вказаній державній нотаріальній конторі.

У даному випадку, якщо при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом допущені неточності, неповнота чи описки, то вони підлягають усуненню шляхом внесення виправлень у зміст свідоцтва безпосередньо нотаріусом, який його видав.

Спадкова справа відсутня у матеріалах справи, суд позбавлений можливості перевірити фактичні дані про об»єм спадкового майна на час смерті спадкодавця та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

По аналогії, допущена помилка у правочині може бути виправлена, як це передбачено Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом МЮ України від 18.06.1994 р. № 18/5, зокрема п. 23 передбачає, що дописки чи виправлення, зроблені в тексті правочину, повинні бути застережені нотаріусом, підписані особами, які вчиняють нотаріальну дію, із зазначенням дати внесених виправлень чи дописок та скріплені підписом і печаткою нотаріуса.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26 грудня 1993 року є чинним. Місцевий суд правильно прийшов до висновку про те, що позивач не втратив можливості оформити правовстановлюючий документ на нерухоме майно в порядку спадкування відповідно до вимог чинного законодавства. Позивач є громадянином Росії, має постійне місце реєєстрації у Росії, свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане державним нотаріусом Росії у відповідності до діючого законодавства Росії на час його видачі, тому він має реальну можливість звернутися в Паланську державну нотаріальну контору Камчатської області Росії з приводу даного питання.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту права, а саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, не є належним способом.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що є безпідставним посилання місцевого суду на необхідність звернення позивача до адміністративного суду з позовом про оскарження дій реєстраційної служби Котелевського РУЮ Полтавської області, т.я буде належним способом захисту порушеного права, оскільки вказана реєстраційна служба є реєстраційним органом правовстановлюючих документів, оформлених належним чином, та не вирішує спори про право спадкове.

З цих підстав, посилання місцевого суду на необхідність звернення позивача з позовом до адміністративного суду, підлягає виключенню із мотивувальної частини судового рішення.

Також слід виключити із мотивувальної частини рішення посилання місцевого суду на ст.ст. 328,392 ЦК України 2004 р., оскільки, місцевий суд правильно прийшовши до висновку про те, що у відповідності до вимог ст. 5 ЦК України 2004 р., до правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема ЦК УРСР 1963 р., при цьому безпідставно послався на вказані статті ЦК України 2004 р.

Вказане не впливає на законність та обгрунтованість судового рішення, оскільки у позові відмовлено.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

У доводах апеляційної скарги позивач визнає, що дійсно у свідоцтві була допущена помилка державним нотарусом Паланської державної нотаріальної контори Камчатської області Росії. Як вбачається із матеріалів справи, позивач не звертався з даного питання до вказаного нотаріуса, відсутня його відмова у виправленні помилки.

Державний нотаріус Котелевської державної нотаріальної контори Полтавської області позбавлений права на вимогу позивача видати свідоцтво про право на спадкування за заповітом на гараж, який є частиною домоволодіння, оскільки спадкова справа у даній нотконторі не відкривалася, нотаріус позбавлений можливості перевірити об»єм спадкового майна, коло спадкоємців тощо.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Виключити із мотивувальної частини рішення суду посилання на необхідність звернення позивача до адміністративного суду з позовом про оскарження дій реєстраційної служби Котелевського РУЮ Полтавської області та на статті 328, 392 ЦК України 2004 р.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С У Д Д І :