У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_9, яка діє в інтересах ОСОБА_8, на заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 26 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 13 травня 2008 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 220 000,00 доларів США на строк до 12 квітня 2034 року зі сплатою процентів за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов`язання по вищевказаному кредитному договору між позивачем та ОСОБА_8 13 травня 2008 року укладено договір поруки, згідно з яким остання зобов'язалась солідарно з боржником на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним договором.

Оскільки боржник належним чином не виконував свої зобов'язання по оплаті передбачених кредитним договором платежів, позивач звернувся до суду з указаним позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 217 459,04 доларів США 44 266,98 грн та пеню в розмірі 1 226,01 грн.

Заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 серпня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором від 13 травня 2008 року в сумі 217 459,04 доларів США, що еквівалентно 2 851 496,90 грн та пеню в розмірі 1 226,01 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено, виключено з резолютивної частини рішення зазначений судом еквівалент суми заборгованості в національній валюті України в сумі 2 851 496,90 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_9, яка діє в інтересах ОСОБА_8, просить скасувати вказані вище рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що в зв'язку з невиконанням зобов'язань належним чином і в установлений строк відповідно до умов кредитного договору та договору поруки, заборгованість має бути стягнута солідарно як з боржника, так і з поручителя, як того вимагають ст.ст. 526, 527, 554, 530, 629 ЦК України.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що оскільки кредит правомірно надавався в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просив стягнути кошти в іноземній валюті, то суд повинен ухвалити рішення про стягнення коштів саме в іноземній валюті, тому виключив із резолютивної частини рішення, зазначений судом еквівалент суми заборгованості в національній валюті України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, які відповідають вимогам матеріального й процесуального права з огляду на наступне.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (Субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13 травня 2008 року між банком і ОСОБА_7 був укладений кредитний договір із змінами та доповненнями до нього від 08 травня 2009 року, 15 травня 2009 року, 21 грудня 2009 року, 28 грудня 2010 року, відповідно до якого останньому було надано кредит в розмірі 220 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення 12 квітня 2034 року зі сплатою щомісячної процентної винагороди згідно графіку погашення щомісячно та процентів за користування кредитними коштами у розмірах визначених кредитним договором із змінами та доповненнями до нього.

В забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором, які полягають у поверненні кредиту, сплаті відсотків, можливій сплаті неустойки та відшкодуванні збитків у зв'язку з порушенням цього договору, з ОСОБА_8 був укладений договір поруки від 13 травня 2008 року.

ОСОБА_8 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 25 березня 2014 року складає 217 459,04 доларів США та 1 226,01 грн пені.

Встановивши дійсні обставини справи, суд першої та апеляційної інстанцій дали належну оцінку зібраним доказам, правильно застосували норми матеріального права, не допустили порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшли обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору із змінами та доповненнями до нього.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції шляхом виключення з резолютивної частини рішення зазначений судом еквівалент суми заборгованості в національній валюті України, обґрунтовано виходив із того, що оскільки кредит ОСОБА_7 правомірно наданий в іноземній валюті, а також із того, що позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором в іноземні валюті, то в резолютивній частині рішення повинно бути зазначено про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.

Безпідставним є посилання ОСОБА_8 на те, що суд зобов'язаний був зупинити провадження у справі, у зв'язку з тим, що ОСОБА_7 з 08 серпня 2014 року був призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період до Збройних Сил України, на підставі Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014, оскільки п. 3 ч. 1 ст. 201 ЦПК України передбачено, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі перебування позивача або відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, а в даному випадку Указом Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 в країні чи на окремих її територіях не був введений воєнний стан, а була проголошена часткова мобілізація, тому підстави для застосування п. 3 ч. 1 ст. 201 ЦПК України відсутні.

Оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають встановленим у справі обставинам, судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9, яка діє в інтересах ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 серпня 2014 року в частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Рівненської області від 26 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук