Справа № 171/328/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 травня 2015 року Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Чумак Т.А.

при секретарі Жандарук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

10.02.2015 року позивач звернулася до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі - продажу від 18.04.2003 року. Право власності зареєстроване комунальним підприємством «Апостолівське бюро технічної інвентаризації» 06.05.2003 року. 22.07.2004 року її син ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 і вказана квартира була виділена сину та його сім»ї для проживання. Відповідачка та її донька ОСОБА_3 були зареєстровані у вказаній квартирі. Сімейне життя у них не склалося, 17.03.2009 року шлюб між сином та відповідачкою було розірвано, але ще з вересня 2008 року відповідачка разом зі своєю донькою не проживають у спірній квартирі, так як добровільно виселилися з квартири. Після розірвання шлюбу відповідачці ОСОБА_2 присвоєно прізвище ОСОБА_2

Відповідачка не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не приймає, не отримує за вказаною адресою кореспонденції, даним житловим приміщенням не цікавиться та не користується. Добровільно знятися з реєстрації відповідачка ОСОБА_2 не бажає. Вважає, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням, так як відсутня за місцем реєстрації більше шести місяців без поважних причин. Просить визнати відповідачку ОСОБА_2 та її доньку ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, на підставі ст.ст.71,72 ЖК України.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_6 позов не визнав та пояснив, що відповідачка та її донька ОСОБА_3 дійсно зареєстровані у спірній квартирі, але з осені 2008 року вони не проживають у квартирі, оскільки колишній чоловік відповідачки ОСОБА_2 вчиняє відносно неї насилля, чинить перешкоди відповідачці у користуванні квартирою, змінивши замки на вхідних дверях квартири. На даний час відповідач з двома дітьми винаймає житло, власного житла не має, тому вона не втратила інтерес до спірної квартири. Просить відмовити у позові в зв'язку з його безпідставністю. Крім того, позивачем заявлено вимоги на підставі ст.ст.71, 72 ЖК України, які не підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки спірна квартира перебуває у приватній власності.

Суд, заслухавши представників сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім"ї були відсутні з поважних причин понад шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 18.04.2003 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Оксамитною Н.В., придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки про склад сім»ї ОСОБА_4 у спірній квартирі зареєстровані 22.07.2004 року ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2

З акту від 27.01.2015 року встановлено, що у спірній квартирі фактично проживає ОСОБА_2 ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 у даній квартирі не проживають.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу 17.03.2009 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_2 присвоєно прізвище «ОСОБА_2».

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що знайома з відповідачкою та її сім»єю тривалий час. Відповідач та її чоловік ОСОБА_4 часто сварилися, ОСОБА_2 ображав відповідачку, застосовував до неї фізичне насилля. Так, 02.01.2009 року ОСОБА_2, знаходячись у належній їй квартирі, побив відповідачку в присутності дітей. Відповідачка проживала зі своєю сім»єю у квартирі, що розташована в АДРЕСА_1. Восени 2008 року відповідачку ОСОБА_2 вигнав зі вказаної квартири. Через декілька днів вона разом з відповідачкою ходила до квартири, щоб забрати дитячі речі, але до квартири потрапити не змогли, оскільки були змінені замки на вхідних дверях.

Факт не проживання відповідачки у спірній квартирі з осені 2008 року визнано представниками сторін, тому вказана обставина не підлягає доказуванню в порядку ст.61 ЦПК України.

З вироку Апостолівського районного суду від 11.02.2011 року відносно ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_2 визнано винним та засуджено до покарання за завдання ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров'я.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 року (зі змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім»ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, судом встановлено, що позивач є власницею квартири, що розташована в АДРЕСА_1. Зі згоди позивача у вказану квартиру як наймач вселився син позивачки ОСОБА_2 та члени його сім»ї - відповідач зі своєю донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, які були зареєстровані у спірній квартирі з 22.07.2004 року. Відповідач разом зі своїми малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_8 не проживає у спірній квартирі в зв'язку з неправомірною поведінкою ОСОБА_2, який чинить перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням. Суд вважає це поважною причиною відсутністю відповідача у спірному житловому приміщенні, на підставі чого приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Ч.3 ст.10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В порушення вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження та обґрунтування позову щодо неповажності причини відсутності відповідачки у спірному житлі, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 18 травня 2015 року о 14 год.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя:Т. А. Чумак