АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1245/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 28 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю: представника позивача ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів. Свій позов обґрунтовував тим, що він 12 серпня 2014 року уклав договір підряду в усній формі (результатом якого була розписка) з ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів /а.с.7/, згідно якого сторони домовились про те, що відповідач як спеціаліст в галузі будівництва буде займатись перекриттям літнього павільйону поруч з магазином, який розташований за адресою: вул. Леніна, 12, с. Доброводи, Уманський район, Черкаський район та належить позивачу згідно договору оренди торгівельної площі приміщення від 16 червня 2013 року /а.с.12/.

При усній домовленості сторони обговорили строки виконання робіт, покупку будівельних матеріалів, оплату за виконану роботу. ОСОБА_8 передав аванс (предоплату) за роботу в розмірі 10 000 грн., про що ОСОБА_7 написав власноруч розписку від 12 серпня 2014 року.

Позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_7 через декілька днів перестав реагувати на його звернення, не виконував заплановану роботу, відмовився повертати отримані грошові кошти, під час розгляду справи неодноразово збільшуючи свої позовні вимоги, - в остаточній заяві про зміну позовних вимог від 23 березня 2015 року, просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 10 000 грн., судовий збір в сумі 246 грн. та витрати, повязані з оплатою юридичних послуг в сумі 1 000 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, обґрунтовуючи яку, зазначав, що судом в не повній мірі зясовано обставини, які мають значення для справи. Апелянт не погоджується з висновком суду щодо того, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору підряду щодо здійснення робіт з покриття літнього майданчика. Оскільки під час розгляду справи районним судом сам відповідач підтвердив, що умови договору про виготовлення та встановлення перекриття з ПВХ матеріалу на металевий каркас літнього майданчика біля магазину в повній мірі обговорювались сторонами.

Також в судовому засіданні 23 березня 2015 року було встановлено факт виконання відповідачем будівельних робіт на суму 2 000 грн. Дані роботи повязані з виготовленням ОСОБА_7 перекриття над вхідними дверима біля житлового будинку позивача, площею 4 кв.м., з коштів, наданих як аванс для виконання робіт з перекриття літнього павільйону поруч з магазином. А щодо виконання решти обєму робіт відповідачем не було надано жодного підтверджуючого доказу (копії чеків на придбання будівельних матеріалів, фотографії готового перекриття або пояснення свідків, які могли б підтвердити перебування на складі готового перекриття з ПВХ матеріалу). Тому вважає висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову помилковими.

Посилаючись на вказані порушення норм матеріального та процесуального права, апелянт просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 березня 2015 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково. Стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 8 000 грн., судовий збір в сумі 246 грн. та витрати, повязані з оплатою юридичних послуг в сумі 1 000 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга повинна бути відхилена, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Наведеній нормі ухвалене в справі судове рішення відповідає.

З позовної заяви, вбачається, що ОСОБА_8, предявляючи вимоги до відповідача ОСОБА_7, посилається на наявність укладеного між сторонами договору будівельного підряду за яким відповідач зобовязався виконати будівельні роботи по перекриттю літнього павільйону біля магазину, який орендує позивач /а.с.2-4/. А з пояснень сторони позивача, які були надані під час розгляду справи судом першої інстанції та викладені в апеляційній скарзі, випливає, що ОСОБА_7 за цим договором зобовязався крім виконання будівельних робіт по перекриттю літнього павільйону біля магазину, ще й виготовити перекриття біля житлового будинку позивача, при цьому частково виконав взяті на себе зобовязання /а.с.60/.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У свою чергу статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним .

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Нормою ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл.

Суд першої інстанції встановив, що між сторонами виникли відносини, повязані з виконанням будівельних робіт, повязаних з перекриттям літнього павільйону, що перебуває у володінні позивача. Дані відносини підпадають під ознаку підрядних робіт, що регулюються ст.ст. 837-864 ЦК України, а не ст.ст. 865-874 ЦК України, що регулюють відносини, які витікають з побутового підряду. Чого не заперечував і сам позивач, вказавши про це у позовній заяві /а.с.2-4/.

Тому, за вказаних обставин, суд прийшов до правильного висновку, що на виконання даного виду робіт сторони мали укласти договір підряду, для якого законом встановлена обовязкова письмова форма, з зазначенням всіх істотних умов, у тому числі: щодо виду будівельних робіт, способу їх виконання, належності і виду матеріалу, його вартості, строків виконання, ціни тощо. Де сторони, зокрема, й мали б обумовити, які саме роботи, яким способом, якої якості та з якого і з чийого (замовника чи підрядника) матеріалу мав виконати роботи позивач і яка має бути їх вартість.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи, що такого договору у письмовій формі між позивачем та відповідачем укладено не було, суд першої інстанції правомірно відхилив доводи позивача про укладення усного договору підряду, що ґрунтуються лише на показаннях свідків. Оскільки, виходячи зі змісту статті 59 ЦПК України та з урахуванням положень частини першої статті 218 ЦК України, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Відповідно, суд правомірно не прийняв до уваги доводи позивача про наявність у відповідача зобовязання щодо повернення коштів у сумі 10 000 грн., у звязку з відмовою відповідача виконати підрядні роботи. Оскільки ОСОБА_8 не надав належних доказів, що у відповідача існує невиконане зобовязання, підтверджене договором. А з «розписки», яку надав позивач як доказ наявності зобовязання /а.с.7/, не вбачається, що відповідач має перед позивачем зобовязання по відшкодуванню (поверненню) вказаної суми.

Апелянт не спростував цих висновків суду під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не надав належних доказів на доведення своїх вимог.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Тому апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 березня 2015 року відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :