Справа №752/7703/15-ц
Провадження № 2/752/3862/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04.06.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І

за участю секретаря Симоненко І.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача Онищенко О.А.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання договору недійсним.

Встановив

У січні 2015 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом, в якому просила визнати недійною угоду № 376606 від 31.01.2012, два додатки до неї укладені між сторонами, стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 96 042,16 грн. та 10 000 грн. моральної шкоди.

14 січня 2015 року відкрито провадження по вказаній справі.

У подальшому, 20 березня 2015 року суддею винесено ухвалу, якою дану справу передано на розгляд Голосіївському районному суду м. Києва.

07 травня 2015 року на підставі ст.11-1 ЦПК України справа була перерозподілена і передана у провадження судді Шкірай М.І.

В обґрунтування позову позивач вказував, що між сторонами 31.01.2012 року було укладено угоду № 376606, предметом якої є надання учаснику системи послуг Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля Chevrolet Lacetti. На виконання умов вказаної угоди в період з 14.02.2012 року по 16.06.2014 року позивачем сплачено грошові кошти у розмірі 96042 грн. 16 коп. на рахунок відповідача, однак отримати автомобіль і правдиву інформацію щодо його отримання немає можливості.

Тому позивач посилаючись на правові підстави ст.ст. 18-20 ЗУ «Про захист прав споживачів» вважає, що відповідачем ведеться нечесна підприємницька практика та просить суд захистити її порушене право.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та давши належну оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 січня 2012 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» укладено угоду № 376606, предметом якої надання учаснику послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля Chevrolet Lacetti. Позивача було зараховано в групу № 001163 та присвоєно номер 235, актуальна ціна 121 800 грн.

На виконання вказаного договору ОСОБА_3 сплачено на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» в період з 14.02.2012 року по 16.06.2014 року було сплачено грошові кошти у розмірі 96042 грн. 16 коп.

Згідно Додатку №1 вказаного договору учасник зобов'язаний сплатити: вступний внесок - 4384,80 грн., щомісячний цілий чистий внесок (частина вартості автомобіля, за рахунок якого здійснюється його придбання) - 0,8333 %, щомісячний внесок в оплату послуг - 0,5 %, щомісячний страховий внесок - 0,065 %, плата за право на отримання автомобіля - 3 %.

За змістом ст.ст. 4, 5 Угоди Учасник системи користується правами та виконує обов'язки, визначені договором.

Відповідно до вказаної угоди та додатків до неї Учасник одержує автомобіль відповідно до методів визнання права на отримання ним автомобіля, передбачених угодою і таке визнання права здійснює ТОВ «АВТО ПРОСТО» на власний розсуд, право на купівлю мають не всі учасники системи, а тільки ті, які зробили найбільшу кількість авансових внесків в своїй групі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно положень, закріплених ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, згідно з п.7 ч.3 ст.19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, ЗУ «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому, в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Зі змісту п.7 ч.3 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності. Відсутність будь-якої з вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Аналогічний висновок щодо застосування ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» міститься в постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року по справі № 6-40цс13, який повинен бути застосований судом при прийнятті рішення по даній справі на виконання вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Крім того, відсутні й правові підстави вважати, що позивача введено в оману, оскільки вона позивач була ознайомлена з його умовами, розуміла їх і погодилася із ними.

Таким чином, розглянувши цивільну справу, повно та всебічно зясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про залишення позову без задоволення.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими спостовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Крім того, суд керувався принципами справедливості, добросовісності та розумності відповідно до вимог ст. 3 ЦК України з урахуванням балансу інтересів сторін.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог статті 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання договору недійсним - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його оголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя