САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/68/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора та Дніпропетровська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за законом, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, треті особи: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора та Дніпропетровська міська рада, про усунення від спадкування за законом, визнання права власності на квартиру у звязку з набувальною давністю та скасування державної реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, треті особи: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер дядько позивача ОСОБА_3, після його смерті відкрилась спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_1. Позивач звернулась до Восьмої Дніпропетровської нотаріальної контор для оформлення спадкових справ, однак у звязку з неможливістю подати правовстановлюючі документи на майно, оригінали яких відсутні, державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Крім того із заявою про прийняття спадщини, крім позивача до Восьмої Дніпропетровської нотаріальної контори звернулась ОСОБА_2, що вважає себе спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 Відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 18.04.1995 року квартира №76 в будинку №7 належить на праві приватної власності ОСОБА_4. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 та актовим записом про смерть №963 від 12.10.2004 року. Так ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті свого батька, оскільки проживав разом із ним на час відкриття спадщини, однак не оформив правовстановлюючих документів. рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради задоволено в повному обсязі та визнано за ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області, за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2, рішення суду від 30.10.2013 року скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено, з тих підстав, що до участі у справі в якості третьої особи не було залучено особу, що вважає себе спадкоємцем, а саме ОСОБА_2, відтак не було досліджено всі докази. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі від 16.06.2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою задоволені в повному обсязі, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, прийняття спадщини та визнання права власності на ? частину квартири відмовлено в повному обсязі. За результатами перегляду рішення апеляційним судом Дніпропетровської області частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою змінено та відмовлено у задоволенні даної позовної вимоги, в решті рішення залишено в силі. Після отримання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі, позивачка звернулась до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.12.2014 року, позивачеві було відмовлено, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру, оформлених на імя спадкодавця. У звязку з неможливістю отримання дублікатів що підтверджує право власності на спадкове майно та не отримання спадкодавцем своїх спадкових прав після смерті батька, єдиною можливістю оформлення своїх спадкових прав для позивача є звернення до суду з позовною вимогою про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом за правом представлення. Позивач проси суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 45,52 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м., право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 року, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

13.03.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, третя особа: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення фактів постійного проживання разом спадкоємця та спадкодавця на час відкриття спадщини, проживання спадкоємця із спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років, до часу відкриття спадщини, а усунення відповідача від права спадкування за законом. Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що з 20.08.2004 року вони з ОСОБА_3 стали проживати однією сімєю як подружжя, спочатку на зйомній квартирі, а потім в квартирі АДРЕСА_3. Вони вели спільне господарство та спільний бюджет, разом доглядали за ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на спірну квартиру, яку фактично прийняв його єдиний син ОСОБА_3, оскільки був зареєстрований та постійно в ній проживав. Після смерті ОСОБА_4 вони так і залишилися проживати разом, та мали намір зареєструвати шлюб, однак ОСОБА_3 помер від інфаркту. Всі витрати на поховання чоловіка сплачувала позивач, оскільки на момент йог смерті вона проживала з ним однією сімєю більш ніж пять років, і вважає себе його дружиною. Позивач ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Крім того, ОСОБА_2 вважає відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1, такою, яку необхідно усунути від спадкування за законом, оскільки вона не навіщала померлого, не піклувалася про його стан здоровя, ніяк не допомагала йому. Таким чином, ОСОБА_1 ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані. Після неодноразових уточнень ОСОБА_2 просила суд ухвалити рішення, яким усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом, визнати за позивачем ОСОБА_2, право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 у звязку з набувальною давністю, державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, що зроблена 04.09.2013 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського Управління юстиції Дніпропетровської області скасувати.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити позовні вимоги на підставі обставин, викладених у позовній заяві, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали в повному обсязі та просили відмовити у їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставі обставин, викладених у заяві.

Представник відповідача за зустрічним позовом - Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.

Представник третьої особи - Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, та надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи - Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.

Вислухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що квартира АДРЕСА_6 належала на праві власності ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.04.1995 року, виданого Держпідприємством по перевезенню вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці, згідно з розпорядженням №2556, що підтверджується довідкою КП «ДМБТІ» (а.с.70).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.60) та актовим записом про смерть №963 від 12.10.2004 року (а.с.68).

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв його син ОСОБА_3, однак не оформив правовстановлюючі документи на спадщину. Зазначений факт встановлено рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.09.2014 року, а тому у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України він не підлягає доказуванню (а.с.19-20).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.10).

Спадкоємцем за законам після смерті ОСОБА_3 за правом представлення є позивач ОСОБА_1, що підтверджується копією спадкової справі після смерті ОСОБА_3 (а.с.42-124). Крім цього, цей факт встановлено рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.10.2012 року, яким визначено їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини терміном в три місяці (а.с.90-91).

31.10.2012 року ОСОБА_1 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с. 43).

Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 29.12.2012 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що нею не було надано правовстановлюючих документів на спірну квартиру (а.с.66).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю із ОСОБА_3, прийняття спадщини та визнання права власності на ? частину спірної квартири відмовлено (а.с.14-18).

Зазначене рішення в часті відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 залишено без змін рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.11.2014 року (а.с.12-13).

Враховуючи той факт, що відсутні інші спадкоємці, яки б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_6, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 суд виходить з наступного.

В обґрунтування своєї вимоги про усунення позивача ОСОБА_1 від права спадкування за законом відповідач ОСОБА_2 посилається на ті обставини, що підчас хвороби ОСОБА_3 позивач не навіщала його, не допомагала, ніяк не турбувалася про нього та навіть не цікавилася станом його здоровя.

Частиною 5 статті 1224 ЦК України встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, єдиним належним доказом наявності тяжкої хвороби у спадкодавця, на думку суду, може бути лише медична документація, з якої можливо було б встановити з якого часу та на яку саме хворобу страждав спадкодавець, та чи позбавляла вона його можливості самостійно забезпечити умови свого життя.

Однак, відповідачем не надано суду будь-якої медичної документації, яка б підтверджувала факт наявності у ОСОБА_3 тяжкої хвороби, та якої саме.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що приблизно з 2004 року ОСОБА_3 мешкав однією сімєю з ОСОБА_2 у спірній квартирі та вони вели спільне господарство. За деякий час до смерті ОСОБА_3 захворів, через що йому було важко ходити та він рідко виходив з квартири. ОСОБА_2 допомагала йому та доглядала за ним. Останній час ОСОБА_3 з ОСОБА_1 не спілкувався.

Однак, покази вказаних свідків суд не може визнати належним доказом того, що ОСОБА_3 за життя страждав на тяжку хворобу, оскільки їх судження щодо його стану здоровя є субєктивними та не підтверджуються іншими обєктивним доказами. Крім того, з їх показів вбачається, що ОСОБА_3 міг самостійно пересуватися, хоч і з трудом, та обслуговувати себе.

Таким чином суд знаходить не доведеним факт, що за життя ОСОБА_3 знаходився у безпорадному стані, через який не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

Щодо вимоги відповідача ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на спірну кварти у звязку з набувальною давністю, то в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити з оглядну на наступне.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

В обґрунтування своєї вимоги відповідач ОСОБА_2 посилається на те, що вона з лютого 2005 року проживала у спірній квартирі разом з ОСОБА_3 однією родиною, у звязку з чим вважає, що вона на протязі більш ніж 10 років відкрито та безперервно володіє вказаним нерухомим майном, що є підставою для визнання за нею права власності.

Однак, з такою позицією відповідача суд погодитися не може, оскільки, як встановлено судом, власником спірної квартири до моменту своєї смерті був ОСОБА_3, і лише після його смерті, тобто після ІНФОРМАЦІЯ_4 року, зазначена квартира перейшла у фактичне володіння ОСОБА_2

Таким чином твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що вона на протязі більш ніж 10 років вільно та відкрито володіє спірною квартирою спростовуються встановленими судом обставинами.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на протязі 2011-2015 років мали місце декілька судових спорів щодо права власності на спірну квартиру, у звязку з чим твердження відповідача про вільність та відкритість володіння спірним майном також суперечать встановленим судом обставинам.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_2 про скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру, то ця позовна вимога також не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2013 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади міста та визнано за нею право власності на квартиру АДРЕСА_6 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 (а.с.121-122).

На підставі вказаного рішення 29.10.2013 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано право приватної власності ОСОБА_1 на спірну квартиру (а.с.123).

В подальшому ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2013 року за заявою відповідача було скасовано заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2013 року (а.с.192).

Відмовляючи в задоволенні вищевказаної позовної вимоги суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки, судом прийнято рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на спірну квартиру, то факт наявності реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем, зроблене на підставі іншого судового рішення, ніяким чином не порушує цивільні права відповідача ОСОБА_2

Також у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 344, 392, 1216-1220, 1224, 1258, 1266, 1268 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 18, 57-61, 88, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 45,52 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1500 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О.П.Румянцев