У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Завгородньої І.М., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 30 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 21 червня 2006 року між банком і ОСОБА_1. було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що позичальник не належним чином виконує зобов'язання за кредитним договором, просило задовольнити позов.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 30 червня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 серпня 2006 року № б/н у розмірі 3 689 грн 03 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Шуліка А.В., яка діє від імені ПАТ КБ «ПриватБанк», звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором із останнього підлягає стягненню на користь банку заборгованість за тілом кредиту, оскільки позовну давність не пропущено так як строк дії картки встановлено до серпня 2012 року, а позов пред'явлено до суду в лютому 2015 року. Позивачем пропущено позовну давність за вимогами про стягнення комісії та штрафу.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції та встановив, що строк дії картки визначено до липня 2008 року.

Проте повністю погодитись із висновками апеляційного суду не можна.

Судами встановлено, що 21 червня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_1. було укладено договір про надання банківських послуг, який складається з Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Як зазначав позивач, унаслідок невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 22 806 грн 74 коп., яка складається із: 3 689 грн 03 коп. - заборгованості за кредитом, 17 555 грн 48 коп. - заборгованості по процентах, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 1 062 грн 23 коп. - штрафу ( процентна складова).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є частиною кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За договором, що визначає щомісячні платежі на погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню судами загальної юрисдикції при вирішенні справи в частині норми права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, щодо застосування якої зроблено цей висновок.

Встановивши, що останній платіж здійснено 24 січня 2008 року, дія картки закінчилась у серпні 2008 року, апеляційний суд не врахував, що сплив позовної давності з урахуванням цих обставин та пред'явлення позову у лютому 2015 року, подання відповідачем заяви про її застосування є підставою для відмови у позові в разі його доведення (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Оскільки встановлені апеляційним судом обставини вказували на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні питання про стягнення заборгованості по тілу кредиту, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, то апеляційний суд мав, з урахуванням положень наведеної норми цивільного процесуального законодавства, вийти за межі доводів апеляційної скарги і скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині.

При цьому необхідно виходити з того, що вихід за межі доводів апеляційної скарги в таких випадках не ставиться в залежність від того, ким подана апеляційна скарга та яку позицію щодо законності рішення займають інші особи, які беруть участь у розгляді справи.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою, в зв'язку з чим вона підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 30 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:І.М. Завгородня В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук