РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17553/14-ц

пр. № 2/759/818/15

11 червня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Лопатюк Н.Г.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за період навчання,

В С Т А Н О В И В:

Національна Академія внутрішніх справ в особі представника звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за період навчання.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що Наказом ректора Київського Національного університету внутрішніх справ від 22.07.2006 року №69дск, з 01 вересня 2006 року відповідачку було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського Національного університету внутрішніх справ.

29.11.2007 року між КНУВС, комплектуючим органом ГУ МВС України в м. Києві, та відповідачкою було укладено договір №Кв-84 про підготовку фахівця у Київському Національному університеті внутрішніх справ, згідно з яким остання навчалась за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинна відпрацювати за місцем розподілу не менше трьох років, а у разі відмови від проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати фактичні витрати за період навчання.

З 01.09.2006 року по 18.06.2010 року, у відповідності з підписаним договором, відповідачка у період навчання на здобуття вищої освіти за державним замовленням за напрямком «Правознавство» перебувала на державному забезпеченні: харчування, речове майно, грошове утримання та житло із наданням відповідних комунальних послуг.

Відповідно до Наказу КНУВС від 18.06.2010 року №463, відповідачці присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста.

Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов договору, відповідачка була направлена для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в м. Києві, тобто позивачем повністю були виконані умови договору.

Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 24.05.2012 року №267 о/с, на підставі поданого відповідачкою рапорту, її було звільнено за власним бажанням, тобто до спливу встановленого 3-річного терміну перебування на службі по закінченню навчання, а отже відповідачка не виконала умови договору про підготовку фахівця.

Відповідачка була ознайомлена з обовязком відшкодувати витрати за період навчання під підпис, крім того, листом додатково її було повідомлено про необхідність відшкодувати витрати, однак на даний момент кошти не відшкодовані.

На підставі наведеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь НАВС грошові кошти за період навчання в розмірі 19 793 грн. 74 коп., а також судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачка частково заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Вислухаши пояснення представника позивача, відповідачки, повно і всебічно з'ясувавши обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимоги, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперчень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

В ході судового розгляду встановлено, що Наказом ректора Київського Національного університету внутрішніх справ від 22.07.2006 року №69дск, з 01 вересня 2006 року ОСОБА_2 було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського Національного університету внутрішніх справ (а.с.7 витяг з Наказу).

29.11.2007 року між КНУВС в особі ректора ОСОБА_4, ГУ МВС України в м. Києві та ОСОБА_2 було укладено договір №Кв-84 про підготовку фахівця у Київському Національному університету внутрішніх справ, згідно з яким відповідачка навчалась за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинна відпрацювати за місцем розподілу не менше трьох років, а у разі відмови від проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати фактичні витрати за період навчання (а.с.8-9 договір про підготовку фахівця).

Як встановлено в ході судового розгляду, з 01.09.2006 по 18.06.2010 року, у відповідності з вищепідписаним договором, відповідачка в період навчання на здобуття вищої освіти за державним замовленням за напрямком «Правознавство» перебувала на державному забезпеченні: харчування, речове майно, грошове утримання та житло із наданням відповідних комунальних послуг.

Відповідно до Наказу КНУВС від 18.06.2010 року №463, відповідачці присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста (а.с.10 витяг з Наказу).

Як пояснила представник позивача в судовому засіданні, після здобуття вищої освіти, відповідно до умов договору, відповідачка була направлена для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в м. Києві, тобто позивачем були повністю виконані умови договору.

Крім того, Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 24.05.2012 року №267 о/с, на підставі поданого відповідачкою рапорту, її було звільнено за власним бажанням, тобто до спливу встановленого 3-річного терміну перебування на службі по закінченню навчання, а отже відповідачка не виконала умови договору про підготовку фахівця (а.с.22 копія рапорту; а.с.23 витяг з Наказу).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка була ознайомлена з обовязком відшкодувати витрати за період навчання під підпис, крім того, листом додатково її було повідомлено про необхідність відшкодувати витрати, однак, як встановлено в ході розгляду справи, на даний момент кошти останньою не відшкодовані (а.с.24-25 копія листа).

Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1. визнання права; 2. визнання правочину недійсним; 3. припинення дії, яка порушує право; 4. відновлення становища, яке існувало до порушення; 5. примусове виконання обовязку в натурі; 6. зміна правовідношення; 7. припинення правовідношення; 8. відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9. відшкодування моральної (немайнової шкоди); 10. визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Крім того, виходячи зі змісту ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Отже, як вбачається з п.3.2 Типового договору, підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби в ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Відповіднодо п.п.4.1, 4.2 вищевказаного Типового договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця та інше. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з огранів внутрішніх справ (а.с.26-28 копія типового договору).

Представником позивача до матеріалів справи додано, зокрема, довідку про розрахунок фактичних витрат, повязаних з утриманням рядового міліції ОСОБА_2, довідку витрат речового майна перемінного особового складу університету за період навчання, а також розгорнуту довідку про перерахування фактичних витрат на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв ОСОБА_2

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що відповідачкою дійсно не виконані умови Типового договору про підготовку фахівця належним чином, а тому позовні вимоги є обгрунтованими, підтвердженими належними доказами, у звязку з чим підлягають задоволенню.

Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 244 грн. 00 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 16, 22, 509, 525, 526, 625 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 208-209, 212-215, 292-294 ЦПК України, cуд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за період навчання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючої в АДРЕСА_1, на користь Національної академії внутрішніх справ (р/р0175, код 08751177, МФО 820172, Банк ДКСУ м. Києва) витрати за період навчання у розмірі 19 793 грн. 74 коп., а також судовий збір в розмірі 244 грн. 00 коп., а всього стягнути 20 037 (двадцять тисяч тридцять сім) грн. 74 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Лопатюк Н.Г.