Номер провадження: 22-ц/785/5034/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті неправомірної бездіяльності, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті неправомірної бездіяльності посилаючись на те, що що 25.01.2013 року за вх. № 314, із посиланням на ст.214 КПК України, вона звернулась із заявою до прокуратури Одеської області, в якій просила притягнути до кримінальної відповідальності посадових осіб прокуратури Одеської області за ст.364, 367, 382, 396 КК України за невиконання постанов Березівського районного суду Одеської області від 20.09.2011 року та 23.09.2011 року за укриття фактів скоєних злочинів, зловживання владою та посадовим становищем. Однак у порушення норм КПК України, відомості про вказаний в заяві злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань не були внесені, досудове розслідування не розпочато. Позивачка звернулась до суду із скаргою в порядку ст.303 КПК України та ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2013 року скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність прокуратури Одеської області задоволено.

У звязку з тим, що ухвалою слідчого судді захищені її порушені прокуратурою права, в неї виникло право на відшкодування заподіяної їй шкоди. Для звернення до прокурора нею були понесені матеріальні витрати в сумі 48, 20 грн.

При цьому, позивачка вказала, що кошти, які вона витрачала на поїздки до суду та прокуратури, вона могла витратити на утримання сімї та її доньки, яка знаходиться на її утриманні. У зв'язку з тим, що прокуратурою Одеської області порушено її громадянські права та права її доньки, позивачем заявлено вимогу про стягнення з прокуратури Одеської області моральної шкоди в сумі в сумі 50 тис. грн. та судових витрат повязаних із прибуттям до суду та назад шляхом списання цих сум Державною казначейською службою з рахунків прокуратури Одеської області.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2014 року та ухвалити нове рішення яким її позовні вимоги задовольнити.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2014 року в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасовано, та в цій частині ухвалено нове рішення. Стягнуто в за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 500 грн., завдану неправомірною бездіяльністю Прокуратури Одеської області, шляхом списання коштів з рахунків цього органу, а в разі відсутності у зазначеного органу відповідних призначень, за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Додатковим рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено, стягнуто з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 280 грн. 71 коп..; стягнуто з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_2 судові витрати, повязані із явкою до суду у розмірі 115 грн. 16 коп..

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 18 березня 2015 року касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області та Головного управління Державної казначейської служби України задоволено частково, рішення апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2014 року та додаткове рішення апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 25.01.2013 року за вх. № 314, із посиланням на ст.214 КПК України, ОСОБА_2 звернулась із заявою до прокуратури Одеської області, в якій просила притягнути до кримінальної відповідальності посадових осіб прокуратури Одеської області за ст.364, 367, 382, 396 КК України за укриття фактів скоєних злочинів, зловживання владою та посадовим становищем, за невиконання постанов Березівського районного суду Одеської області від 20.09.2011 року по справ і № 4-77 та від 23.09.2011 року № 4-81, які були направлені судом до прокуратури Одеської області.

З матеріалів кримінальної справи №522/6825/13-к вбачається, що ОСОБА_2 20.03.2013р. звернулась до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою (в порядку ст.303 КПК України).

Позивачем надано суду в якості доказів про матеріальну шкоду 2 чеки на придбання квитків за 25.01.2013р. вартістю по 12.10 грн. кожний на автобус, та 2 чеки на придбання квитків за 20.03.2013р. вартістю по 12.10 грн. кожний на автобус.

Постановою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2013 року скаргу ОСОБА_2 задоволено, зобовязано прокуратуру Одеської області виконати вимоги ст.214 КПК України та внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості , які 25.01.2013 року за вх. № 314 надійшли із заявою ОСОБА_2 відносно посадових осіб прокуратури Одеської області, які не виконали вимоги Березівського районного суду Одеської області від 20.09.2011р. та 23.09.2011р.

Зазначене також підтверджується і матеріалами кримінальної справи за скаргою ОСОБА_2 №522/6825/13-к.

Згідно позовних вимог позивачка просить стягнути з прокуратури Одеської області у звязку з незаконними їх діями матеріальну шкоду у розмірі 48 грн. 40 коп., судові витрати повязані з прибуттям до суду у розмірі 108 грн. 36 коп., моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. згідно ст.ст.22,23,1166,1167 ЦК України.

Крім того, у матеріалах справи наявні оригінали фіскальних чеків, з яких вбачається, що позивачкою придбавались квитки на автобуси міжміського сполучення в межах Одеської області за наступні дати 28.10.2013р. на 24,20 грн. (дата подачі позову), 13.11.2013р.-24,20 грн., 27.11.2013р.-24,20 грн., 18.12.2013р.- 35,76 грн., тобто це дні, коли проводились судові засідання.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Наявність такої шкоди, вини та причинного зв`язку відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу, закріплених у ст. ст. 10, 60 ЦПК України, підлягає доведенню особою, що порушує питання про відшкодування шкоди, на загальних підставах.

Предмет та підстави позову визначає саме позивач (ст. 10,11 ЦПК України).

Саме на зазначені норми матеріального права посилалась позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч. ч. 1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Таким чином, відповідальність органів прокуратури в даному випадку регулюється п. 6 ст. 1176 ЦК України та у даному випадку вона може наступити лише за наявності її винних дій по відношенню до позивачки.

Наявність такої шкоди, вини та причинного зв`язку відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу, закріплених у ст. ст. 10, 60 ЦПК України, підлягає доведенню особою, що порушує питання про відшкодування шкоди, на загальних підставах. За таких умов позивачу слід було довести неправомірність та протиправність дій щодо неї з боку працівників прокуратури, наявності в їх діях (бездіяльності) вини у спричиненні моральної шкоди, чого в даному випадку ОСОБА_2 зроблено не було.

Посилання позивачки на те, що прокуратурою Одеської області, не виконано рішення суду, обґрунтовано до уваги не прийнято, оскільки порядок оскарження дій прокурора визначений в кримінальному процесуальному законодавстві в ст. 236 КПК України.

Таким чином позивачка фактично скористалась своїми процесуальними правами щодо звернення до органів прокуратури та оскарження їх дій.

Суд обґрунтовано не вбачає підстав для стягнення з прокуратури матеріальної шкоди у розмірі 48,20 грн.

Згідно ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Так, п.п. З, 4, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Також у вищевказаній постанові визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Зокрема, при вирішенні питання про відшкодування шкоди з'ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, з огляду на положення ст. 1174 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач мав довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, розглядаючи спір, суд встановлює фактичні обставини на підставі наданих сторонами письмових або речових доказів, пояснень свідків чи інших передбачених законом фактичних даних. При цьому, за правилами ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог, або заперечень.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Водночас, у позовній заяві ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, зазначено, що прокуратурою області, порушено також права її доньки - ОСОБА_3А, яка знаходиться на утриманні у позивача. Як вбачається з матеріалів справи донька ОСОБА_2 ОСОБА_3 є повнолітньою особою та не є позивачем. Тому суд вважає що посилання на порушення прав її дочки є безпідставними. Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. При цьому, це право особа може здійснити як особисто, так і через представника (ч. 1 ст. 38 ЦПК України).

З огляду на те, що позивачкою не вказано з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., не надано суду належних доказів, які б свідчили про тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану тощо, суд обґрунтовано дійшов висновку про невиконання позивачкою обовязку доказування, встановленого ч. 1 ст. 60 ЦПК України щодо цієї вимоги та відсутність підстав для її задоволення.

Крім того, у порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, позивачкою не доведено, що витрати на транспортні квитки та фіскальні чеки, які наявні у матеріалах справи, будь-яким чином повязані із діями відповідачів.

Дослідивши матеріали справи, суд обґрунтовано дійшов до висновку, що позивачем не доведено винність та протиправність дій відповідачів як загальних підстав для відшкодування шкоди, а також причинного зв'язку між діями відповідачів та негативними наслідками, що настали для позивача та розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Також позивач просила стягнути з рахунка прокуратури Одеської області і понесені нею судові витрати як транспортні витрати при подачі позову та явкою до суду.

При цьому позивачем не сплачувався судовий збір.

Позивачкою надавався суду розрахунок судових витрат, повязаних з прибуттям до суду і назад, у розмірі 72,60 грн. (28.10.2013р. на 24,20 грн. (дата подачі позову), 13.11.2013р.-24,20 грн., 27.11.2013р.-24,20 грн., та який був уточнений позивачкою 29.01.2014р., на суму 108,36 грн.( за 18.12.2013 року -35,76 грн.)

Відповідно до ст.79 ч.3 ПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати (ч. 2 ст. 85 ЦПК України).

Зі змісту зазначених норм вбачається, що витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту стороні не відшкодовуються.

Отже правові підстави для відшкодування позивачу витрат пов'язаних з явкою до суду відсутні.

З даного приводу суд обґрунтовано вважає, що сама по собі необхідність прибуття позивачки до судових засідань обумовлена не протиправністю дій прокуратури, а реалізацією її права на оскарження постанови про відмову в порушенні кримінальної справи.

За викладених обставин суд правильно вважав за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі у звязку з недоведеністю заявлених вимог.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини, неправильне визначення судом характеру спірних правовідносин, наявність достатніх доказів підтвердження позовних вимог, неправомірність дій органів прокуратури як на підстави для скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовані дослідженими судом доказами.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

ОСОБА_4