Справа № 587/1176/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., при секретарі Токаревій В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, треті особи: Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № SUН0G001521046 від 21.02.2003 року ОСОБА_1 21.02.2003 року отримав кредит у розмірі 7700 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.02.2013 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач уклали 21.02.2003 року договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, Сумського району Сумської області. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору ціна предмету іпотеки дорівнює 82100 грн. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 17.02.2014 року має заборгованість - 40022,96 доларів США, що за курсом НБУ складає 345798,37 грн., яка складається з наступного: 6419,63 доларів США - заборгованість за кредитом; 9651,61 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 23951,72 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 не виконує зобов'язання за кредитним договором, позивач просив в рахунок заборгованості звернути стягнення на предмет застави, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають в даному будинку та стягнути судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. В попередніх судових засідання надав суду розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, яка, на його думку, складає 42799, 71 долара США, в тому числі 6419,63 долара США - заборгованість за кредитом, 7979,95 долара США - відсотки за користування кредитом, 28400,13 долара США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. В своєму запереченні посилався на те, що заставодавець надав в заставу належні йому на праві власності незавершений будівництвом житловий будинок 63% готовності та земельну ділянку. Майно знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на приватизованій земельній ділянці площею 0,3345 га, що належить йому на підставі договору купівлі-продажу, а позивач просить звернути стягнення не на предмет застави, а на житловий будинок за тотожною адресою, який на даний час повністю добудований і належить відповідачу на підставі рішення виконкому Токарівської сільської ради від 28.01.2008 року. Крім того, у відповідності до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заставлене майно не може бути предметом застави. Крім того, за вказаною адресою проживає дев'ять неповнолітніх осіб. Позивач не має права заявляти вимоги про виселення дітей, оскільки це суперечать нормам законодавства, що захищає права дітей. Щодо уточненого розрахунку заборгованості, то вважав її завищеною, посилався на те, що строк позовної давності з пені складає 1 рік, кредитним договором між сторонами не встановлювалась договірна позовна давність, отже наданий розрахунок суперечить вимогам діючого законодавства. Також позивачем не включено до розрахунку суми, що сплачувалися раніше відповідачем для погашення пені,а саме - 40668 гривень.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилися, він них надійшла заява з проханням слухати справу у їх відсутність, проти позову заперечували, фактично погодившись з позицією ОСОБА_1

Представник Служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації була повідомлена належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності з ст. ст. 526, 527, 623 Цивільного кодексу України зобов*язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов*язаний виконати свій обов*язок, а кредитор - прийняти виконання. В разі невиконання або неналежного виконання зобов*язання боржником він зобов*язаний відшкодувати кредитору завдані цим збитки. За кредитним договором банк або інша фінансова установа( кредитодавець) зобов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що № SUН0G001521046 від 21.02.2003 року ОСОБА_1 21.02.2003 року отримав кредит у розмірі 7700 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.02.2013 року( арк. с. 21-22).

У рахунок забезпечення зобов'язань за кредитним договором, укладеним між сторонами 21 лютого 2003 року, ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач уклали договір іпотеки від 21.02.2003 року.

Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: незавершений будівництвом будинок ( 63 відсотка готовності), придбаний 20 лютого 2003 року, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 Сумського району Сумської області, а також земельну ділянку площею 0,3345 га,, на якій розташований зазначений будинок ( арк. с. 24-25).

Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу 20 лютого 2003 року, а також на підставі державних актів на земельну ділянку НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданих ОСОБА_1 21 лютого 2003 року Токарівською сільською радою Сумського району, зареєстрованих за №13 (т. 1 ар. с. 24-25).

Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 82100 грн.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання, про що йдеться в ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, в тому числі і сплата неустойки, тобто штрафу або пені, про що йдеться в ст. 549 ЦК України.

Одним з видів забезпечення виконання зобов'язань є застава і окремим видом застави є іпотека, а саме застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, що передбачено ст. 575 ЦК України та Законом України «Про іпотеку». Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 5 липня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі вісім тисяч триста два долара 66 центів США, що еквівалентно шістидесяти п'яти тисячам шістьсот тридцяти п'яти грн. 02 коп. в національній валюті.( т. 2 ар.с. 55).

Як встановлено судом, - і не оспорюється сторонами, - ОСОБА_1 на даний час повністю виконав рішення суду про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, погасивши зазначену в рішенні суду суму в гривневому еквіваленті.

У відповідності до постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.03.2015р. ВП №38478388 (а.с. 68) встановлено, що борг в розмірі 66321,02 гри. перераховано стягувану, тобто ПАТ КБ «Приватбанк».

Зазначена сума направлена на погашення відсотків та пені, згідно рішення суду від 05.07.2010р. по справі №2-12/10, зазначену грошову суму банк отримав, що підтвердив представник банку в судовому засіданні.

Таким чином, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-12/10 від 24.09.2010р. закінчено та сума боргу ОСОБА_1 з відсотків за користування кредитом та пеню за 2009 р. сплачено повністю.

Посилання представника позивача на те, що за рішенням суду стягненя повинно було проведено в доларах США, а не в національній валюті, не можу бути прийнято до уваги.

Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Таким чином твердження позивача про невідповідність вимогам чинного законодавства переведення в резолютивній частині рішення суду суми стягнення з доларів США у гривню є необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству.

Крім того, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції від 12 березня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-12/10р. , виданого 24 вересня 2010 року Сумським районним судом Сумської області на підставі рішення суду від 5 липня 2010 року, закінчено ( ар.с. 68, т.2).

Зазначена постанова не була оскаржена позивачем у встановлений законом строк і на даний час набрала законної сили. Таким чином, ПАТ «Приватбанк» фактично погодився з закриттям виконавчого провадження у зв'язку з повним викоанням рішення суду.

Отже, оскільки правовідносини зобов'язаного характеру, що виникли між сторонами, закінчилися повним виконанням сторонами зобов'язань кредитного договору, позивач не має права вимоги звернення виконання на предмет іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині виселення ОСОБА_1 разом з членами його родини та іншими мешканцями будинку, що перебуває в іпотеці, суд виходить з наступного.

Так, згідно із частинами 1,2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка регулює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 Житлового кодексу Української РСР, частина перша якої встановлює підстави виселення з жилих приміщень, а частина третя визначає порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч.2 ст. 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Зазначені правові висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції відповідно до вимог передбачених ст. 360-7 ЦПК України.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що нерухоме майно (домоволодіння та земельна ділянка), які є предметом іпотеки, належать відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 20 лютого 2003 року та на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданих Токарівською сільською радою 21 лютого 2003 року, тобто придбані ним не за рахунок кредиту, а до укладення кредитного договору, тому його виселення із даного житла неможливе без надання іншого постійного жилого приміщення.

Крім того, рішенням Сумського районного суду Сумської області від 20 червня 2011 року визнано за дружиною ОСОБА_1 - ОСОБА_2 право власності на 31,5/100 житлового будинку АДРЕСА_1 Сумського району Сумської області як частки у майні подружжя. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 31,5/100 земельної ділянки загальною площею 0,0767 га для обслуговування житлового будинку (кадастровий номер НОМЕР_3), розташованої в АДРЕСА_1. Під час розгляду справи було встановлено, що після придбання ОСОБА_1 будинку та земельної ділянки, він в 2004-2007 роках він закінчив будівництво будинку, який на даний час складає 100 % готовності.

Та обставина, що будівництво житлового будинку завершено, тобто здійснено доведення його до 100% готовності підтверджується актом обстеження (справа 2-306/2011 р., ар. с. 15-16), технічним паспортом на нього та свідоцтвом про державну реєстрацію права власності на нього, що підтверджує виконання 37% робіт, що не були завершені на момент придбання об'єкта нерухомості та проведені в період 2004-2007 роки включно.

Таким чином, звернення стягнення на домоволодіння та земельну ділянку, що перебуває у власності інших осіб, потягне за собою порушення прав та законних інтересів інших осіб, які не можуть бути позбавлені права власності на належне їм майно без достатніх законних підстав.

Отже, підстав для задоволення позову суд не вбачає.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 623, 549,550, 1049,1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12,33,39,40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 Житлового кодексу Української РСР, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, треті особи: Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя