Справа № 396/934/15-ц
Провадження № 2/396/374/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2015 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого Музика О.В.

при секретарі Очеретній М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новоукраїнського районного суду в м. Новоукраїнка справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Капустянський граніт» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка в особі представника звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку та моральної шкоди, посилаючись на те, що вона з 23 квітня 2010 року по 05 листопада 2014 року працювала в ПАТ «Капустянський граніт» на посаді заступника голови правління з правового забезпечення. З січня 2014 року по листопад 2014 року ПАТ "Капустянський граніт" не виплачувало заробітну плату, тому 05 листопада 2014 року позивачка вимушена була звільнитися з займаної посади, за згодою сторін.

На день звільнення відповідач заборгував позивачці 19327,98 грн. заробітної плати. Лише 16 січня 2015 року, на підставі судового наказу, позивачці було перераховано заборгованість по заробітній платі.

Оскільки відповідачем було проведено розрахунок по заробітній платі з порушенням норм чинного законодавства, позивачка звернулася до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку. Також позивачка вважає, що діями відповідача їй спричинені моральні страждання, які полягають у тому, що після звільнення з роботи вона тривалий час хворіла та не мала коштів необхідних для лікування та організації свого життя та життя родини, змушена була вживати додаткових заходів для пошуку коштів для існування родини та власного лікування. Тому просить стягнути, в порядку ст. 237-1 КЗпП України, з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, до суду повернулося поштове повідомлення з підписом про отримання судової повістки. Свої пояснень та заперечень суду не надали.

Дослідивши матеріали справи, відповідно до ст.ст. 116, 117, 221, 237-1КЗпП України, п.32 ППВС України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», п. 13 ППВС від 13.03.1995 року № 4 із змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено слідуюче.

Згідно відомостей трудової книжки серія НОМЕР_1, ОСОБА_1 з 23 квітня 2010 року по 05 листопада 2014 року працювала в ПАТ «Капустянський граніт» на посаді заступника голови правління з правового забезпечення та звільнилася з займаної посади, за згодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.8-10).

Згідно довідки ПАТ «Капустянський граніт» №55 від 06.11.2014 року на день звільнення ПАТ «Капустянський граніт» не виплатило позивачці заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2014 року по 05.11.2011 року в розмірі 19327,98 грн. (а.с.13).

Як зазначає в позові позивачка, заборгованість по заробітній платі була їй виплачена 16 січня 2015 року, на підставі судового наказу виданого 20.11.2014 року Новоукраїнським районним судом (а.с.15).

У відповідності ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в цей день не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У відповідності із ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вказано, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним работодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо работодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у работодавця не виключає його відповідальності.

Згідно п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р. середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата.

Середньоденна заробітна плата позивачки становила 136 грн. 30 коп., що підтверджується довідкою №130 виданою 01.04.2015 року ПАТ "Капустянський граніт" (а.с.14), тому розрахунок середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні складається з наступного: період з 05.11.2014 року (день звільнення позивачки) по 16.01.2015 року (день фактичного розрахунку) складає 50 робочих днів, які необхідно помножити на 136 грн. 30 коп. (середньоденна заробітна плата) дорівнює 6815 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою ПВС України № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним органом незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як було з'ясовано в ході розгляду справи, затримка з виплатою середнього заробітку у проведенні остаточного розрахунку при звільненні, з вини відповідача, викликала у позивачки душевні хвилювання, після звільнення з роботи вона тривалий час хворіла, що підтверджується листками непрацездатності (а.с. 27-30) та відповідними епікризами Кіровоградської обласної лікарні, які долучено до матеріалів справи (а.с. 32-33, 34) та не мала коштів необхідних для лікування та організації свого життя та життя родини, змушена була вживати додаткових заходів для пошуку коштів для існування родини та власного лікування, оскільки зверталася до ПАТ "Капустянський граніт з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі, але її вимоги залишилися без задоволення.

Враховуючи характер порушення трудових прав позивача, їх тривалість, глибину душевних страждань та хвороби, яких зазнала позивачка в зв'язку з неповним розрахунком в день її звільнення, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивача, згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, згідно ст. 88 ЦПК України, понесень судові витрати позивачем підлягають стягненню на користь держави з відповідача.

На підставі ст.ст. 116, 117, 221, 237-1 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про Практику розгляду судами трудових спорів», п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою ПВС України № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", та керуючись ст.ст. 3, 15, 88, 213-218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Капустянський граніт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку заробітної плати при звільненні в сумі 6 815 (шість тисяч вісімсот п'ятнадцять) грн., ця сума обрахована без утримання прибуткового податку і інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Капустянський граніт» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000 (три тисячі) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Капустянський граніт» на користь УДК у Новоукраїнському районі код ЄДРПОУ суду - 2896974, код отримувача - 36734791, МФО - 823016, рахунок отримувача - 0322, код класифікації доходів бюджету - 22030001, банк отримувача - ГУДКУ у Кіровоградській області судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: О. В. Музика