Києво-Святошинський районний суд Київської області
провадження № 2/369/4691/15
РІШЕННЯ

Іменем України

14.12.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Рябець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, посилаючись на те, що 04 серпня 2010 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 33 500 доларів США.

Відповідно до умов позики, у виданій розписці від 04 серпня 2010 року ОСОБА_2 зобовязався повернути йому грошові кошти до 30 грудня 2010 року.

ОСОБА_2 у встановлений строк не виконав свого зобовязання щодо повернення всієї суми позики.

03 квітня 2013 року на адресу ОСОБА_2 було направлено вимогу, з встановленим строком добровільного виконання зобовязання щодо повернення боргу на протязі семи днів з моменту отримання вимоги відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України.

У встановлений строк ОСОБА_2 грошові кошти не повернув, та не надав будь-яких пояснень або пропозицій щодо повернення боргу.

21 березня 2013 року він звернувся та передав всі оригінали документів по справі до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області із заявою на підставі ст. 190 КК України, яка відповідно до довідки Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області від 27 березня 2013 року № Ш-89, яка була зареєстрована у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 22 березня 2013 року за номером 0002043.

26 грудня 2014 року старший слідчий СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області капітан міліції ОСОБА_3, виніс постанову про закриття кримінального провадження. У вказаній постанові слідчим було встановлено, що станом на 26 грудня 2014 року ОСОБА_2 не відмовляється від сплати грошових коштів, які позичив, і в разі відновлення своєї трудової діяльності поверне їх.

10 квітня та 22 травня 2015 року він направив на адресу ОСОБА_2 ще дві вимоги, з встановленим строком добровільного виконання зобовязання щодо повернення боргу протягом семи днів з моменту отримання вимоги.

Станом на момент подання позову до суду грошові кошти повернені не були. ОСОБА_2 не вчинив жодних дій щодо повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання.

Слідчі дії щодо порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_2 за ст. 190 КК України (шахрайство) тривали до 26 грудня 2014 року, та згідно постанови слідчого СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області було закрито провадження по даній справі.

Сума основного боргу станом на 22 вересня 2015 року становить 33 500 доларів США, що за курсом НБУ на 22 вересня 2015 року складає 732 147,39 грн.. За час прострочення виконання зобовязання ОСОБА_2 була нарахована пеня у розмірі 81 840,02 грн..

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних від простроченої суми становлять 4 092 грн..

Загальна сума заборгованості ОСОБА_2 з урахуванням штрафних санкцій складає 818 079,41 грн..

Враховуючи положення ст. 530 ЦК України строк позовної давності починається з 22 травня 2015 року, тобто з моменту отримання ОСОБА_2 останньої досудової вимоги, яка направлялась на його адресу та була отримана ним 10 липня 2015 року.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив визнати прочини пропуску ним строку для звернення до суду для захисту своїх прав поважними та поновити даний строк; стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 818 079 грн. 41 коп. та понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позов підтримали та просили його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав та заперечував проти його задоволення та просив застосувати строки позовної давності щодо заявлених вимог позивача.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Судом встановлено, що 04 серпня 2010 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 33 500 доларів США, а ОСОБА_2 зобовязався повернути вказані кошти до 30 грудня 2010 року.

На підтвердження отримання грошових коштів у розмірі 33 500 доларів США, ОСОБА_2 видав боргову розписку, в якій зазначив, що він отримав від ОСОБА_1 у борг 33 500 доларів США, які зобовязується повернути до 30 грудня 2010 року, сума вказана з процентами.

02 квітня 2013 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 направляв листа-вимогу з проханням повернути йому борг протягом семи днів з моменту отримання вказаного листа. Однак вказана вимога була залишена ним без задоволення.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів із заявою від 21 березня 2013 року щодо шахрайських дій відносно нього з боку ОСОБА_2 щодо отримання останнім у борг 33 500 доларів США. Вказана заява ОСОБА_1 була прийнята Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області та внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним номером 0002043 від 22 березня 2013 року, що підтверджується довідкою Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області від 27 березня 2013 року.

На підставі поданої заяви ОСОБА_1 від 21 березня 2013 року було відкрито кримінальне провадження за № 0002043 від 22 березня 2013 року, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 21 березня 2013 року старшим слідчим СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_3 було прийнято постанову про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, оскільки в його діях наявні цивільно-правові відносини.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти заявлених вимог позивача у повному обсязі та подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій посилався на те, що відповідно до боргової розписки відповідач зобовязався повернути суму боргу до 30 грудня 2010 року. Розмір заборгованості, яка підлягає стягненню повинна бути заявлена в межах строку позовної давності за три роки, тобто позивач мав звертатися до суду з відповідною позовною заявою про стягнення заборгованості виключно з 31 грудня 2010 року по 31 грудня 2013 року, в даному випадку позивачем строк позовної давності пропущено.

У поданій до суду позовній заяві позивач просив поновити йому строк позовної давності, на підставі того, що в березні 2013 року він звертався з відповідною заявою до правоохоронних органів щодо шахрайських дій ОСОБА_2, однак згідно постанови слідчого від 26 грудня 2014 року провадження по даному факту було закрито. У звязку з даною обставиною строк позовної давності ним було пропущено з поважних причин.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Вислухавши думку учасників процесу та дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_1 строк позовної давності був пропущений з поважних причин та підлягає поновленню, оскільки з приводу отримання ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 33 500 доларів США, ОСОБА_1 звертався в 2013 році до правоохоронних органів, по даному факту було порушено кримінальне провадження, та за відсутністю складу кримінального правопорушення його було закрито. За таких обставин суд вважає можливим поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. Заява відповідача щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК цього Кодексу. Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 не виконує належним чином взяті на себе зобовязання.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо заявлених вимог позивача в повному обсязі, та заперечував щодо отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 33 500 доларів США. Однак, в постанові старшого слідчого СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_3 зазначено, що «ОСОБА_2 повернути зазначені грошові кошти ОСОБА_1 не має змоги, так як перебуває у складному фінансовому становищі. Від сплати грошових коштів ОСОБА_1, ОСОБА_2 не відмовляється і в разі відновлення трудової діяльності, поверне їх останньому. 14 жовтня 2014 року під час проведення одночасного допиту між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, останній підтвердив факт позики у ОСОБА_1 грошових коштів для розвитку свого бізнесу, а також підтвердив факт свого наміру повернення вказаних грошових коштів у разі відновлення своєї трудової діяльності».

Як вбачається з матеріалів справи позивач двічі у квітні та травні 2015 року звертався до відповідача з досудовою вимогою добровільно повернути грошові кошти, однак зобовязання добровільно виконане не було.

Станом на 22 вересня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 становить 818 079 грн. 41 коп., яка складається із: суми основного боргу 732 147 грн. 39 коп., нарахованої пені у розмірі подвійної ставки НБУ за період з 17 липня 2015 року по 22 вересня 2015 року 81 840 грн. 02 коп., 3 % річних від простроченої суми заборгованості нараховані за період з 17 липня 2015 року по 22 вересня 2015 року 4 092 грн..

У звязку з неналежним виконанням взятих на себе обовязків по поверненню коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу у розмірі 818 079 грн. 41 коп..

Понесені витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 256, 257, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 60, 88, 209, 212-215, 218ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики борг в розмірі 818 079 грн. 41 коп., що складається з: 732 147 грн. 39 коп.-сума основного боргу, 81 840 грн. 02 коп.-пеня, 4092 грн.-3% річних від простроченої суми, та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 6090 грн..

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали учать у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.