Справа № 367/2322/15 Головуючий у І інстанції Чернов Д.Є.
Провадження № 22-ц/780/3336/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 29 10.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого Мережко М.В.

Суддів - Суханової Є.М. , Олійника В.І.

При секретарі Франюк Т.В.

Розглянула в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду із даним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 06 листопада 2014 року о 22 год. 10 хв., в

м. Ірпінь, Київської області, на перехресті вул. ІІІ-го Інтернаціоналу та вул. Мінеральна, сталася дорожньо-транспортна пригода з вини ОСОБА_2 (далі Відповідач), який керував транспортним засобом CHERY AMULET, д.н.з. НОМЕР_1 та за участю транспортного засобу PEUGEOT 301, д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3.

Для встановлення вартості матеріального збитку, позивач провів незалежну оцінку автомобіля PEUGEOT 301, д.н.з. НОМЕР_2. Відповідно до цього звіту позивачу завдано матеріальну шкоду на суму 96 175,31 грн. Зазначає, що вартість послуг субєкта оціночної діяльності склала 1 200 грн., вартість пального 449,80 грн. Зазначає, що цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована в ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». Розмір франшизи становить 510 грн. Зазначає, що страхова компанія відшкодувала йому завдані збитки в розмірі 49 490 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача , з урахуванням виплаченого страхового відшкодування, на його користь матеріальну шкоду та завдані збитки на загальну суму 48 335,11 грн., в тому числі:

збитки 46 685,31 грн.,

вартість послуг субєкта оціночної діяльності 1 200 грн.,

витрати на пальне 449,80 грн. та судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_3 47 885,31 грн матеріальної шкоди , судові витрати в розмірі 478,85 грн . В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду , ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. В апеляційній скарзі зазначає, що суд неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема зазначає, що у справі відсутні докази фактичної оплати вартості ремонту автомобіля.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 листопада 2014 року о 22 год. 10 хв., в м. Ірпінь, Київської області, на перехресті вул. ІІІ-го Інтернаціоналу та вул. Мінеральна, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля CHERY AMULET, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу PEUGEOT 301, д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 (а.с.6-8).

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2014 року ОСОБА_2 визнаний винним і притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу ( а.с. 8)

Відповідно до висновку ТОВ « Експерт-центр ТАНДЕМ» № 3483385 -19 .01.2015-05.01/15 вартість матеріальних збитків позивача становить 96 175,31 грн. (а.с.12-52).

Відповідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 05/01/15 від 25 січня 2015 року ОСОБА_3 сплатив субєкту оціночної діяльності 1 200 грн. (а.с.53) , відповідно до чеку № 33451 ОСОБА_3 сплатив за пальне 449,80 грн. (а.с.11).

Як видно з листа АСК « ІНГО Україна» від 28 січня 2015 року № 131308 , ОСОБА_3 звертався за виплатою страхового відшкодування шкоди , заподіяної в результаті ДТП. У відповідно до п.36.2 ст. 36 Закону України « Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів « страхова компанія прийняла рішення про виплату ОСОБА_3 49 490 грн .Розмір франшизи становить 510 грн ( а.с.9)

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як встановлено судом першої інстанції розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу , становить 97 375,31 грн., а страхова компанія відшкодувала йому тільки

49 490 грн., тому висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 47 885,31 грн. є вірним ( 97 375,31 грн 49 490 грн = 47 885,31 грн) .

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Як у випадках порушення зобов'язання за договором, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 01 березня .2013 року , « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 01 березня .2013 року , « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Виходячи з аналізу норм матеріального права , відповідач , відповідно до ст. 60 ЦПК України не надав жодних доказів,що шкода завдана не з його вини , тому суд дійшов вірного висновку про стягнення матеріальної шкоди.

Посилання в апеляційній скарзі , на те що у випадку пошкодження автомобіля , власнику відшкодовуються витрати, пов»язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу та без урахування втрати товарного вигляду , не спростовують висновків експерта , які відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України,є належними і допустимими доказами , оскільки експертиза проводилася відповідно до обраних експертом методик товарознавчої експертизи , будь-яких спростувань цього висновку відповідач не надав , а відтак доводи апеляційної скарги безпідставні.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог ,заявлених в суді першої інстанції, відповідно до

ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303,307,308, 313 315, 317,319 ЦПК України , колегія суддів , -

У х в а л и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів .

Головуючий

Судді