АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/434/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1951/15Головуючий у 1-й інстанції Рожкова Н. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Гальонкіна С.А., Омельченко Л.М.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Полтавської області, який діє в інтересах ОСОБА_2

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19 травня 2015 року

по справі за позовом прокурора Кобеляцького району Полтавської області , який діє в інтересах ОСОБА_2, доКобеляцької спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Полтавської обласної ради, за участю третіх осіб органу опіки і піклування Кобеляцької районної державної адміністрації, Департаменту освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації про стягнення одноразової грошової допомоги в сумі 7566,00 грн.,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2015 року прокурор Кобеляцького району Полтавської області звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого вказував, що ОСОБА_2 з 04.10.2006 року по 29.08.2014 року навчався та виховувався в Кобеляцькій спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті Полтавської обласної ради, мав статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та перебував на повному державному утриманні. Адміністрація школи-інтернату випускнику ОСОБА_2 в серпні 2014 року виплатила одноразову грошову допомогу в розмірі 150 грн., що суперечить статті 8 Закону України № 2342-ІV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", згідно якої випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи органів праці та соціального захисту населення одягом, взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку . У 2014 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років складав 1286 грн. Одноразова грошова допомога має становити 7716 грн. Враховуючи, що адміністрація школи-інтернату виплатила 150 грн., прокурор просив суд стягнути з школи-інтерната на користь ОСОБА_2 недоплачену одноразову грошову допомогу в розмірі 7566,00 грн.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19 травня 2015 року в задоволенні такого позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, перший заступник прокурора Полтавської області, який діє в інтересах ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що остання підлягає до задоволення за наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що розпорядженням голови Пирятинської РДА № 121 від 12.04.2005 року ОСОБА_2 відібрано від матері ОСОБА_3 та направлено до навчально-виховного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.7).

Згідно довідки та витягу з наказу № 127 від 04.10.2006 року ОСОБА_2 навчався в Кобеляцькій спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті Полтавської обласної ради з 04.10.2006 року по 29.08.2014 року ( а.с.11).

Відповідно до наказу № 183 від 08.05.2014 року Департаменту освіти і науки Полтавської ОДА та наказу № 75 від 29 серпня 2014 року Кобеляцької спеціальної загальноосвітньої школи-інтерната випускників, в тому числі ОСОБА_4, направлено на подальше навчання до професійно-технічних закладів (а.с.15)

Згідно відомості ОСОБА_2 отримав грошову допомогу в розмірі 150 грн.( а.с.17).

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі шести прожиткових мінімумів ОСОБА_2 після закінчення школи-інтернату не має права, оскільки не був працевлаштований, а продовжив навчання в професійно-технічному училищі. Крім того, зазначив, що посилання прокурора на пункт 2 Прикінцевих положень Закону України № 2342-1V в тій частині, що інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють в частині, що не суперечить цьому Закону, не заслуговують на увагу, оскільки постанова КМУ № 226 від 05.04 1994 року з наступними змінами, є чинною і відповідно до статей 25, 39-9 Закону 2342 -1V встановлює порядок відшкодування витрат на утримання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування та порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить нормам матеріального та процесуального права, що випливає з наступного.

Заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, згідно ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі ЗУ№ 2342-ІV), гарантуються, забезпечуються та охороняються державою.

Частиною 7 статті 8 Закону України № 2342-ІV передбачено, що випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Разом з тим, частиною 9 статті 8 вказаного Закону визначено, що державні соціальні стандарти, нормативи споживання, нормативи забезпечення є однаковими для всіх дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, незалежно від форми їх влаштування та утримання, і затверджуються відповідно до законодавства.

Пунктом 2 прикінцевих положень Закону передбачено, що інші нормативно-правові акти, прийняті до набуття чинності цим Законом, діють в частині, що не суперечать цьому Закону. ОСОБА_5 набрав чинності 02.02.2005 року.

Між тим, вп.п.1, 4 і 5 п.13 постанови Кабінету Міністрів України №226 від 05 квітня 1994 року "Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування" йдеться про те, що дітям-сиротам і дітям, позбавлених батьківського піклування при вступі на навчання до професійно-технічних та вищих навчальних закладів видається безоплатно за рахунок тих закладів, які вони закінчили, комплект нового одягу, взуття на суму не менш як 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також грошова допомога в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а одноразова грошова допомога в розмірі шести прожиткових мінімумів виплачується випускнику із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, в разі його працевлаштування після закінчення навчального закладу.

ОСОБА_5 положення даної Постанови, на думку колегії суддів, є такими, що звужують та погіршують права дітей, позбавлених батьківського піклування.

Слід зазначити, що указаний розмір грошової допомоги випускникам навчальних закладів був визначений ЗУ «Про внесення змін до ст. 8 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 15.05.2012 року № 4675-VІ, яким визначено, що у першому реченні частини сьомої статті 8 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" слово "двох" замінити словами "не менше шести". ОСОБА_6 набрав чинності з 07.06.2012 року, проте відповідні зміни до вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України не внесені, про що вимагалося в п. 3 прикінцевих положень ЗУ № 2342-ІV.

Зазначене залишилося поза увагою суду, оскільки суд вважав, що постанова КМУ № 226 від 05.04.1994 року з наступними змінами є чинною і відповідно до статей 25, 39-9 Закону 2342 -1V встановлює порядок відшкодування витрат на утримання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Крім того, відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 1286 грн.

Таким чином, з урахуванням вимог п. 7 ст. 8 ЗУ № 2342-ІV, випускники 2014 року шкіл-інтернатів з категорії дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у віці до 18 років, у тому числі ОСОБА_2, повинні були отримати одноразову грошову допомогу у розмірі 7 716 грн.

У той час, адміністрація Кобеляцької спеціальної загальноосвітньої школи-інтерната Полтавської обласної ради при складанні кошторису, передбачила виплату грошової допомоги випускнику школи-інтернат ОСОБА_2 у розмірі 150 грн. ОСОБА_5 сума була виплачена.

Відповідно до ст. 25 ЗУ «№ 2342-ІV», порядок відшкодування витрат, повязаних з утриманням дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, у томі числі на харчування, одяг, взуття, мякий інвентар на одну фізичну особу, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, а також інших виплат, передбачених цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до державних соціальних стандартів.

У статті 39-9 вищевказаного Закону зазначено, що порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, повне державне забезпечення відповідно до статті 8 цього Закону при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу відповідно до норм забезпечення випускників закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, затверджується Кабінетом Міністрів України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в даних статтях Закону, на які послався суд, мова йде про відшкодування витрат, а не їх фінансування.

В свою чергу, ч. 7 ст. 8 ЗУ «№ 2342-ІV», регулює порядок та гарантує виплату одноразової допомоги не обмежуючи права на її отримання працевлаштуванням або вступом до навчального закладу.

Отже, виходячи із засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, під час виплати грошової допомоги Кобеляцька спеціалізована загальноосвітня школа-інтернат Полтавської обласної ради повинна була керуватися вимогами ст. 8 ЗУ «№ 2342-ІV», а не п.п. 1,4 п. 13 постанови Кабінету Міністрів України № 226 від 05.04.1994 року, оскільки її положення суперечать вимогам вказаного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дій, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції таким, що ґрунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального права, що є підставою для його скасування в силу п.4 ч.1. ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 317 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Полтавської області, який діє в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19 травня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов прокурора Кобеляцького району Полтавської області , який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з Кобеляцької спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтерната Полтавської обласної ради одноразову грошову допомогу в сумі 7566 грн. на користь випускника із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_7 /підпис/ ОСОБА_8

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ________________ ОСОБА_1