Справа №442/5920/15-ц
Провадження №2/442/2058/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря - Олійник О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «ім. Л.Українки» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати за нею право власності на нежитлове приміщення площею 969,80 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю. Як на підставу позовних вимог покликається на те, що19.04.1999 року між нею та Сільськогосподарським ТзОВ «ім. Л.Українки» укладено договір оренди вищезгаданого нежитлового приміщення. 18.04.2000 року закінчилась дія договору оренди, однак даним приміщенням позивачка фактично користується по даний час. Протягом часу користування спірним приміщенням позивачкою було зроблено його капітальний ремонт, відремонтовано дах,приміщення облаштовано дверима та вікнами, виконано фасадні роботи по благоустрою, облаштовано доїзд. 16.03.2015 року у КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» позивачкою було виготовлено технічний паспорт на вищезгадане нежитлового приміщення. Позивачка стверджує, що добросовісно заволоділа чужим майном, а тому просить суд визнати за нею право власності на нежитлове приміщення площею 969,80 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечила.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, не здійснюючи відповідно до ч.2 с.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та перевіривши у справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З копії договору оренди нежитлового приміщення № 01 від 19.04.1999 року вбачається, що Сільськогосподарське ТзОВ «ім. Л.Українки» передало ОСОБА_1 в строкове платне користування нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, термін дії якого визначений до 18.04.2000 року.

Зі спливом терміну дії даного договору позивачка не припинила користування спірним приміщенням, а навпаки, всіляко сприяла його архітектурному відновленню, за власний кошт проводила ремонтні роботи тощо. Відповідач не заявляв бажання пролонгації договору оренди та жодним чином не чинив перешкод позивачці у користуванні спірним приміщенням.

Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом або раніше , тобто до 1 січня 2001 року.

При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, слід враховувати, що визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, беззаперечності та безтитульності.

Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно до ч.3 ст.344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять років з часу спливу позовної давності.

Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Враховуючи те, що позивачка добросовісно заволоділа зазначеним приміщенням і продовжує відкрито, безперервно володіти ним з 18.04.2000 року, тобто протягом останніх 15 років, суд вважає, що позов слід задоволити та визнати за позивачкою право власності на нежитлове приміщення площею 969,80 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 6, 57-60, 174, 214, 215 ЦПК України, 317, 318, 328, 344, 392 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1) право власності на нежитлове приміщення площею 969,80 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області.

Суддя Нагірна О.Б.