Справа № 290115445/1197/14 Головуючий у 1 інстанції: Постигач Б.А.
Провадження № 22-ц/783/1504/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: представника апелянта(відповідача) - ОСОБА_2,

позивача - ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 заборгованість по договору позики в розмірі 301537,17 грн. і 2873 грн. судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про тлумачення змісту правочину - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення суду оскаржив відповідач(позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що рішення ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права та на те, що судом не повно було з'ясовано всіх фактичних обставин по справі. Звертає увагу суду на те, що позивач за первісним позовом на власний розсуд витлумачив зміст розписки щодо строку повернення грошей, а висновок суду про те, що в розписці зазначена дата повернення коштів 10 грудня 2013р. не відповідає дійсності. Крім того, позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав, що він отримав від нього 5 тис.дол.США, однак не дав цьому жодної оцінки. Оскільки, зміст правочину може бути витлумачений на вимогу однієї або обох сторін, то він вважає, що його позов є підставний і підлягає до задоволення. Враховуючи вищенаведене, просить суд скасувати оскаржуване рішення Золочівського районного суду Львівської області та прийняти нове, яким у позові ОСОБА_3 - відмовити та задовольнити його зустрічний позов про тлумачення змісту правочину.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, позивача та його представника на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

Положеннями ст. 214 ЦПК Українипередбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_3 виконав своє зобов'язання по договору позики, передавши відповідачу ОСОБА_5 17800 Євро, про що останній зазначив у розписці від 03.12.2013р., а відповідач своїх зобов'язань щодо повернення отриманих коштів не виконав. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки дата повернення коштів відповідачем визначена у розписці, а тому відсутні підстави для її тлумачення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК Українина підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 15 липня 2011р. ОСОБА_5 позичив у ОСОБА_3 17800 Євро, що підтверджується власноруч написаною ОСОБА_5 розпискою від 3 грудня 2013р.(а.с.7)

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_5 порушив умови договору позики, не повернув позивачу гроші в сумі 17800 Євро, що відповідно до курсу НБУ становить 301537,56 грн.

Вказані обставини визнані сторонами, а відтак відповідно до ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Встановивши, що ОСОБА_5 не заперечує факт написання вказаної розписки та, що вказаний договір відповідає вимогам ч.1 ст.207, ст.1046, ст.1047 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення первісного позову.

Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК Українивказаний в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Судова колегія враховує, що згідно вимог ст. 360-7 ЦПК Українирішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень та для судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Доводи апелянта про те, що в розписці міститься відкладальна умова щодо повернення коштів("коли з ним розрахуються люди, які позичили в нього гроші"), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дата повернення коштів позивачу була ним в розписці визначена.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі спростовуються вищенаведеним.

Суд першої інстанції повно встановивши фактичні обставини справи, зокрема те, що в спірному договорі позики вказано факт отримання позичальником грошових коштів у момент укладання договору, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування його рішення немає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК Україниапеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

Б.М.Гриновець