АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Усика Г.І., Соколової В.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності, поділ майна та виділ майна в натурі, встановлення сервітуту;

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 27 січня 2014 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 27.01.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності, поділ майна та виділ майна в натурі, встановлення сервітуту відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, внаслідок невиконання судом вимог статті 214 ЦПК України про перевірку доказами обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову про поділ спільного майна - побутової техніки, безпідставно зробив висновок про відсутність доказів придбання зазначеного в позовній заяві майна, проігнорувавши надані позивачем докази - накладну №07/01 від 15.02.2008 року та лист від 24.07.2012 року про оплату та одержання товару ОСОБА_5 у системному зв'язку з листом від 27.01.2012 року ксерокопією накладної та накладної з мокрою печаткою №199 від 02.10.2007 року.

Судом обговорювалось питання придбання сторонами по справі побутової техніки по накладній №119 від 02.10.2007 року та яка була предметом розгляду Апеляційного суду міста Києва від 31.01.2012 року, представник позивача не наполягав на факті придбання цього майна, проте в судовому засіданні особисто відповідач ОСОБА_5 підтвердив факт придбання зазначеного в накладній від 02.10.2007 року майна. На цій підставі було збільшено позовні вимоги на вартість визнаного відповідачем майна

При вирішенні питання перебування спірного майна у однієї із сторін спору суд першої інстанції не взяв до уваги висновок Апеляційного суду міста Києва від 31.01.2012 року про неправдивість твердження ОСОБА_5, що ОСОБА_4 вивезла спірне майно в 2009 році. ОСОБА_5 не надавав пояснень та заперечень щодо перебування у нього майна по накладній від 15.02.2008 року. Лист ФОП ОСОБА_8 від 24.07.2012 року містить твердження про оплату та одержання товару ОСОБА_5

Суд першої інстанції без будь-яких мотивів визнав покази свідка ОСОБА_6 про обставини придбання спірного майна та спільного будівництва сторонами будинку та господарських споруд таким, що не підлягають врахуванню при вирішенні спору.

Суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_6 про час початку будівництва будівель «К», «М», «Т», «У» у 2006 році та узгодження її показів із датою отримання ОСОБА_5 дозволом на реконструкцію господарсько-побутових споруд та житлового будинку АДРЕСА_1 15.09.2006 року після укладання шлюбу 03.09.2006 року та фактом фальсифікації ОСОБА_5 договору підряду на будівництво житлового будинку від 12.05.2005 року, додатки до якого не відповідають як матеріалам інвентарної справи №48405, так і твердженням ОСОБА_5 про час будівництва будинку. Суд не взяв до уваги, що поточна інвентаризація проводилась у 2010 році і записи про час будівництва вносились зі слів ОСОБА_5 вже після подання позову про поділ спільного майна в 2009 році.

Суд визнав факт одержання дозволу на реконструкцію господарсько-побутових споруд та житлового будинку АДРЕСА_1 після фактичного будівництва будівель «К», «М», «Т», «У» на власних припущеннях, не підтверджених навіть поясненням відповідача ОСОБА_5 або його представника.

Суд не встановлював причин, які обумовили видачу дозволу після проведення самочинного будівництва, бездіяльність інспекції ДАБК, невиконання ОСОБА_5 виказаних в дозволі приписів.

В порушення вимог ст.10, ст.ст. 22,24, ст.143 ЦПК України при наполяганні представника відповідача суд відмовляв у призначенні земельно-технічної та будівельно- технічної експертизи конкретному експерту ОСОБА_7

11.04.2013 року за наполяганням представника позивача суд призначив проведення експертизу Київському НДІСЕ, який не був спроможний виконати експертне дослідження у встановлений законом строк та надав клопотання про надання відомостей, які мав надати суду за результатами власного дослідження.

04.10.2013 року за наполяганням представника позивача без його заяви про відвід експерта ОСОБА_7, після розгляду декількох заяв представника відповідача про відвід головуючого від розгляду справи, суд призначив проведення експертизи Незалежному інституту судових експертиз за наявності в матеріалах справи документів ТОВ «Магістральбудпроект», які сторонами суду не подавались. Жодних документів про повноваження на проведення судових експертиз в матеріалах справи немає. Некомпетентність працівників Незалежного інституту судових експертиз виявилась на етапі виставлення рахунку за проведення експертизи, до якого не були включені роботи по геодезичній зйомці земельної ділянки.

27.01.2014 року при розгляді втретє клопотання про призначення експертизи експерту ОСОБА_7 суд відмовив в її призначенні взагалі з надуманої причини затягування розгляду справи, оскільки справа слухалась суддею Цимбал І.К. з 2010 року, на 2 роки була призупинена, судові засідання призначались не частіше ніж раз на два місяці. Зазначені в апеляційній скарзі дії судді Цибал І.К., спрямовані на порушення права позивача надати суду належних доказів всупереч встановленого законом обов'язку сприяти сторонам в наданні доказів, вчиненні під впливом і моральним тиском представника позивача, викликали сумнів в неупередженості судді Цимбал І.К. та подання заяви про її відвід 27.01.2014 року.

Заяву про відвід суддя Цимбал відхилила без будь-яких мотивів.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Представник відповідача ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення. Позивачка ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог закону. Колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.09.2006 року по 19.05.2009 рік.

Представник позивача зазначав, що під час зареєстрованого шлюбу сторонами було набуто майно, перелік якого він усно уточнив в останньому судовому засіданні 27.01.2014 року, половину вартості від якого просив стягнути на користь позивачки, залишивши останнє у власності відповідача, а саме: телевізори LCD-TV Philips52PFL9704H у кількості 2 шт., вартістю 15104 грн. 17 коп., на загальну суму 30208 грн. 33 коп.; телевізор LCD-TV Philips42PFL9664H у кількості 1 шт. вартістю 7204 грн. 17 коп.; Blu-rayplayerSony BDP S 560 у кількості 1 шт., вартістю 2083 грн. 33 коп.; акустика 5.1 KEF IQ10 blacky кількості 1 шт. вартістю 12041 грн. 61 коп.; DVD- plaerOnkyo 406 black у кількості 1 шт. вартістю 1500 грн.; пральна машина «Samsung WF 7522SQR у кількості 1 шт. вартістю 3250 грн.; комп'ютер «Pentium IV 2.8Ghz Philips 15»/256 Mb/40 Gb/CD- RW, мишка клавіатура у кількості 1 шт., вартістю 2916 грн. 67 коп.; дека у кількості 2 шт. вартістю 1039, 58 коп., на загальну суму 2079 грн. 17 коп.; вбудований посудомийник «Ariston» у кількості 1 шт. вартістю 2000 грн.; телевізор Philips42PFL7662 у кількості 1 шт. вартістю 9103 грн.; фритюрниця «Satur» у кількості 1 шт. вартістю 158 грн.; сейфи стінні вартістю 1198 грн.; водонагрівач AEG EWH 200 у кількості 1 шт. вартістю 1754 грн.; стілець Skip CS-207 Р 38 - aluminium P128-wenge у кількості 4 шт., вартістю 626 грн. 34 коп. на загальну суму 2505 грн. 36 коп.; стіл Flexy CS-5013 105X70 (140) у кількості 1 шт. вартістю 4828 грн.37 коп.; шкура «Magniflex» «Merinos» вартістю 4000 грн.; шкура двойка вартістю 1500 грн.; комплект «Venecia» у кількості 1 шт. вартістю 1260 грн., колено комплект вартістю 15 грн.; DVD recorderSony RDR-HX950, у кількості 1 шт., вартістю 2210 грн.; AV-resiverOnkyo 505 black, у кількості 1 шт., вартістю 3564 грн. 90 коп.; акустикаКЕР IQ 7 AMW у кількості 1 шт. вартістю 4284 грн.; акустика KEF IQ2c AMW у кількості 1 шт. вартістю 1060 грн. 80 коп.; сабвуфер KEF 2500 AMW у кількості 1 шт. вартістю 2677 грн. 50 коп.; CD PlaerCambridgeAudioAzur 540 у кількості 1 шт. вартістю 1198 грн. 50 коп.; стереопідсшповач Cambridge Audio Azur 640 у кількості 1 шт. вартістю 1759 грн. 50 коп.; холодильник LG GR-B459BTJA у кількості 1 шт. вартістю 2970 грн. 75 коп.; витяжка Cata В 600 іпох у кількості 1 шт. вартістю 977 грн. 50 коп.; робоча поверхня Electrolux EHS60300P у кількості 1 шт. вартістю 2975 грн.; noflCTaBKaSpectralJustRacks 1203Black у кількості 1 шт. вартістю 1530 грн.; горщик квітковий «Меридіа» у кількості 1 шт. вартістю 135 грн.; вазон з підставкою для квітів у кількості 1 шт. вартістю 65 грн. 40 коп.; матрац для відпочинку у кількості 1 шт. вартістю 73 грн. 20 коп.; крісло для води розкішне у кількості 1 шт. вартістю 102 грн. 80 коп.; ізотермічний койтенрер вартістю 277 грн. 20 коп., акумулятор холоду вартістю 117 грн. 60 коп., розпалювач для гриля вартістю 12 грн. 90 коп., надувний матрац Royal Bl вартістю 394 грн.; москитокилер у кількості 1 шт. вартістю 96 грн. 90 коп.

Таким чином, вартість майна, яке просила поділити позивач, з урахуванням уточнень наданих представником позивача становить загальну суму 116695 грн. 93 коп., половину вартості якого позивач просила стягнути з відповідача в сумі 58347 грн. 96 коп., залишивши майно у власності відповідача.

Представник відповідача заперечувала, що мало місце придбання майна заявленого позивачем та зазначала, що у шлюбі було придбано телевізор LCD-TV Philips52PFL9704H у кількості 2 шт., вартістю 15104 грн. 17 коп., на загальну суму 30208 грн. 33 коп.; телевізор LCD-TV Philips 42 PFL 9664 Н у кількості 1 шт. вартістю 7204 грн. 17 коп.; Blu-rayplayer Sony BDP S 560 y кількості 1 шт., вартістю 2083 грн. 33 коп.; акустика 5.1 KEF IQ 10 black у кількості 1 шт. вартістю 12041 грн. 61 коп.; DVD-plaer Onkyo 406 black у кількості 1 шт. вартістю 1500 грн.; пральна машина «Samsung WF 7522SQR у кількості 1 шт. вартістю 3250 грн.; комп'ютер «Pentium IV 2.8Ghz Philips 15» /256 Mb/40 Gb/CD-RW, мишка клавіатура у кількості 1 шт., вартістю 2916 грн. 67 коп.; дека у кількості 2 шт. вартістю 1039, 58 коп., на загальну суму 2079 грн. 17 коп.; вбудований посудомийник «Ariston» у кількості 1 шт. вартістю 2000 грн.; телевізор Philips 42 PFL 7662 у кількості 1 шт. вартістю 9103 грн. Проте, вказане майно у відповідача не знаходиться, оскільки було вивезено позивачем. Щодо іншого майна заявленого позивачем, то останнє сторонами під час шлюбу набуто не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_4 позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного.

Так, Позивачем не надано суду доказів про те, що майно, половину вартості якого просить стягнути позивач, знаходиться у відповідача, а також доказівтого, що частина майна, яка не визнається відповідачем було набуте сторонами під часу шлюбу.

Аналогічний факт вже був встановлений рішенням Апеляційного суду м.Києва від 31 січня 2012 року, яке набрало законної сили (Т.2, а.с. 84), а тому згідно ч.1 ст.61 ЦПК України не потребує доказування - «жодна зі сторін не визнає факт знаходження зазначеного майна у себе, належні докази про наявність у будь-кого зі сторін вказаного майна в матеріалах справи відсутні». Державним виконавцем, на виконання ухвали суду про накладання арешту на майно в якості забезпечення позову, цього майна у Відповідача виявлено не було.

Частина майна, яку просить поділити позивач (предмети побутового використання) не визнається відповідачем як спільна сумісна власність подружжя. В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту їх придбання сторонами. Чеки, що були надані позивачем, свідчать лише про те, що магазини колись здійснювали продаж таких товарів, але кому саме незрозуміло. У відповідача вказаного майна не має. Позивач наявність цього майна у відповідача не підтвердила. Показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, такі обставини також не підтверджені.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Документи (накладні та листи), на які посилається Позивач в своїй апеляційній скарзі, не підтверджують наявність у відповідача цього майна на час припинення шлюбного життя.

До того ж, Позивачем в її позовній заяві ставилось питання про стягнення вартості майна станом на дату покупки, в той час як, відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Крім того, вимога про стягнення грошової компенсації не підлягає задоволенню ще й тому, що на депозитний рахунок суду не було попередньо внесено відповідної суми, як це передбачено ч.5 ст.71 Сімейного Кодексу України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції, в цій частині, є законним та обґрунтованим.

Щодо безпідставності доводів апелянта, в частині незаконності рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог: виділити позивачу в натурі будівельні матеріали будівлі під літерою «М», а відповідачу будівельні матеріали будівель «Н», «Т», «У» домоволодіння АДРЕСА_1 та стягнути 1/2 частину вартості будівельних матеріалів на користь сторони, якій передано майно меншої вартості. Також, встановити земельний сервітут на право проходу по земельній ділянці АДРЕСА_1 до виділених будівельних матеріалів будівлі «М», а також на обслуговування цієї будівлі позивачу.

Так, судом першої інстанції під час винесення рішення була вірно проведена оцінка доказів, наданих сторонами, та правильно було встановлено, що вказані об'єкти, які не введені в експлуатацію, під літерами «М», «Н», «Т», «У» домоволодіння АДРЕСА_1 були побудовані та їх реконструкція була завершена в 2002-2006 роках - ще до реєстрації шлюбу сторін, тому ці об'єкти не входять доспільного майна подружжя і поділу не підлягають.

Це підтверджується наступними доказами, що містяться в матеріалах справи:

1) Договором купівлі-продажу Домоволодіння № 2-905 на ім'я Відповідача від 14.10.1988р. (том 3, а.с. 63-66).

2) Державним актом на право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться Домоволодіння, на ім'я Відповідача від 11.02.2003р. (том.1, а.с.143).

3) Інвентарною справою по домоволодінню АДРЕСА_1 (том 3), що була надана Київським міським БТІ на виконання ухвали Дарницького районного суду м.Києва (т.З, а.с. 159-160).

Довідкою КМБТІ від 22.06.2012р. (том 4, а.с.1), в якій зазначено, що «повідомляємо, що житловий будинок літ. «А», право власності на який зареєстровано за ОСОБА_5, був знесений і на його місці в 2006 році був самочинно побудований житловий будинок літ. «М», В матеріалах інвентаризаційної справи зазначено, що будинок літ. «К» площею забудови - 102,8 кв.м. - збудований в 2002 році, будинок літ. «М» - площею забудови 143,4 кв.м. - збудований в 2006 році, будинок літ. «Н» площею забудови - 68,3 кв.м. - збудований в 2004р. Також в 2004 році збудовані: .... сарай літ. «У» площею забудови 36, 8 кв.м.» (т.3, а.с. 163).

4) Договором підряду №010305 на виконання будівельних робіт від 12.04.2005р., укладеним між ТОВ «Фавор» та Відповідачем ОСОБА_5, щодо реконструкції об'єкту «М», відповідно до якого будівництво здійснювалось в період травень - серпень 2005 року з матеріалів підрядника, що підтверджується довідками про вартість виконаних робіт та актами виконаних робіт (Т. IV a.c. 19-67). Тобто роботи здійснювались в 2005 році, тоді як сторони зареєстрували шлюб 03.09.2006 року, і доказів про те, що самочинно збудований будинок площею 143 кв.м. був побудований після реєстрації шлюбу, а не до його реєстрації матеріали справи не містять.

Крім цього, в матеріалах справи містяться чеки та накладні на будівельні матеріали на суму 30 936, 63 грн., надані Позивачем. Але, вказані чеки свідчать лише про те, що магазинами був здійснений продаж матеріалів, але хто саме їх купи в чеках не зазначено. Крім того, відсутні докази того, що зазначені матеріали були використані саме в будівництві спірних приміщень.

Таким чином, судом першої інстанції була надана вірна оцінка доказам як окремо так і у сукупності та вірно встановлено, що вимоги позивача в цій частині також є необґрунтованими, оскільки вказані об'єкти були побудовані до реєстрації шлюбу сторін і будівельні матеріали які використовувалися при будівництві (реконструкції) поділу не підлягають, у зв'язку з чим підстави для встановлення сервітуту також відсутні.

В апеляційній скарзі представник Позивача вказує на те, що він був позбавлений можливості надати суду належні докази, через те, що судом було відмовлено у задоволенні його клопотання про призначення судової будівельної та землевпорядної експертизи.

Однак такі твердження апелянта спростовується наступним.

Як вбачається з матеріалів справи 11.04.2013 року судом було призначено експертизу по питанням, які ставив позивач у своєму клопотанні, проте проведення експертизи було доручено не експерту ОСОБА_7, як наполягав представник позивача, а КНДІСЕ (T.IV а.с. 113-114), проте після надходження рахунку необхідного до сплати, а також необхідності погодження пізніших термінів проведення експертизи, через завантаженість експертної установи ( Т.ІУ а.с.116-119), представник позивача рахунок не оплатив та не погодився із термінами проведення експертизи, у зв'язку із чим провадження у справі було відновлено /Т.ІУ а.с.131-132/.

За клопотанням представника позивача /T.IV а.с.151/ судом 04.10.2013 року повторно була призначена аналогічна експертиза, проведення якої судом було доручено не експерту ОСОБА_7, як наполягав представник позивача, а Незалежному інституту судових експертиз /Т.ІУ а.с.156, 157/, проте остання також проведена не була через несплату позивачем виставленого рахунку, у зв'язку зі його вартістю та сумніву представника позивача у компетентності експертів вказаної експертної установи, як пояснив представник позивача у судовому засіданні /Т.ІУ а.с.160, 163, 169 - 173/, у зв'язку з чим провадження у справ було відновлено/T.IV а. с. 164/.

Таким чином, у справі двічі були призначені експертизи, від сплати вартості яких позивач ухилилась. Саме ці обставини було взято до уваги судом апеляційної інстанції при відмові представнику позивача у задоволенні клопотання про призначення по справі комплексної судової будівельно - технічної та землевпорядної експертизи. Колегія суддів також відмовила представнику позивача у залученні до матеріалів справи нових доказів, оскільки він не зазначив суду поважних причин неподання цих доказів до суду першої інстанції.

Щодо твердження апелянта про упередженість судді Дарницького районного суду м.Києва Цимбал І.К. та незаконної відмови у задоволенні його заяви про відвід судді.

Так, 27.01.2014 року судом було відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні його заяви про відвід судді. Матеріали справи не містять доказів того, що суддя Цимбал І.К. знаходилась під психологічним тиском представника відповідача, а судові рішення, які ухвалювала суддя, щодо вирішення клопотань представника позивача не свідчать про її упередженість. Крім того, 03 жовтня 2013р. представником відповідача, ОСОБА_5, була подана заява про відвід судді Цимбал І.К./т.4, а.с. 140-141/, посилаючись на те, що з боку останньої має місце необ'єктивне відношення до сторони відповідача та прихильність на бік позивача. При цьому, представник позивача, ОСОБА_2, вважав відвід судді необґрунтованим та заперечував проти нього.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 04.10.2013р. було відмовлено в задоволенні заяви про відвід судді /т.4, а.с.144/.

Ухвала суду від 27.01.2014 року про відмову ОСОБА_2 у задоволенні заяви про відвід судді є законною та обґрунтованою, оскільки підстав, передбачених ст.20 ЦПК України для відводу судді не існувало.

Висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності, поділ майна та виділ майна в натурі, встановлення сервітуту є необґрунтованими та не підлягають задоволенню є вірним та таким, що відповідає вимогам закону та зібраним по справі доказам.

Отже, твердження апелянта про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, внаслідок невиконання судом вимог статті 214 ЦПК України про перевірку доказами обставин, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 27 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: