Справа № 186/1211/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С. С.

при секретарі Кравченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції)та процентів від простроченої суми, посилаючись на те, що на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року, Першотравенським міським судом було видано виконавчий лист № 2-72 і 30 березня 2010 року відділом державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №18323027, про стягнення з ОСОБА_2 на його користь суми боргу 15 375,00 гривень.

Згідно довідки від 06 листопада 2013 року №9384, кошти в сумі 102,55 гривень, були стягнуті в лютому 2013 року з відповідача, перераховані на користь позивача в рахунок повернення боргу, згідно виконавчого листа №2-72 від 29 грудня 2009 року Першотравенського міського суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в сумі 15 375,00 гривень, повернення боргу, який повинен був бути повернутий ОСОБА_2 в грудні 2007 року.

Залишок боргу станом на 01 березня 2013 року складав 11 736,93 гривень.

В звязку з несвоєчасним поверненням боргу йому спричинена матеріальна шкода, яка згідно з діючим законодавством виражається у сумі заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення по поверненню боргу та процентів від простроченої суми.

В договорі позики від 20 жовтня 2007 року в п.п.1 та 2 визначено строк, а саме: «Позичальник зобовязується повернути суму позики в установлений договором строк до 20 грудня 2007 року».

Відповідно до п.6 договору позики від 20 жовтня 2007 року «У випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також десять відсотків від простроченої суми».

Індекс інфляції за грудень 2007 року грудень 2012 року становить 68,38 (1.6838) і враховуючи, що частка боргу (позики) в розмірі 102,55 гривень повернута в лютому 2013 року, щомісячний індекс споживчих цін (за даними Держстату) % за січень 2013 року становить 100.2 (1.002), тому: 1.6838 х 1.002 х 100 100 = 68.72, 102,55 х 68.55 : 100 = 70,30 гривень.

Залишок боргу станом на 01 березня 2013 року складав 11 736,93 гривень 10% = 1 173,69 гривень.

Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 10% від простроченої суми становить: 70,30 грн. + 1 173,69 грн. = 1 243,99 гривень.

ОСОБА_1 в судове засідання 30 листопада 2015 року не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, так як він за станом здоров'я (інвалід ІІ групи) не може бути присутнім у судовому засіданні, позов не визнає, посилаючись на те, що ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та відсотків від простроченої суми.

Позовні вимоги не визнає в повному обсязі оскільки вони є безпідставними, та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Всі грошові кошти за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року з нього на користь позивача вже стягнуті в повному обсязі: регресним Фондом у жовтні 2014 року, Пенсійним Фондом у грудні 2014 року, а постановою ДВС Першотравенського МУЮ, виконавче провадження №18323027 від 18 червня 2015 року, по виконанню виконавчого листа № 2-72 виданого 29 грудня 2009 року, про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 15 375,00 гривень закрите. Тому він вважає вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що трактуються на його користь. Щодо стягнення з нього неустойки у вигляді 10% від простроченої суми в розмірі 1 173,69 гривень, вважає необхідним зазначити наступне, ОСОБА_1 сам друкував договір позики від 20 жовтня 2007 року, а саме його пункт №6 не містить посилання на часовий проміжок нарахування 10% від простроченої суми (за рік, за місяць, за добу), розширеному тлумаченню він не підлягає, а штраф в розмірі 10% сплачується одноразово, але з нього штрафи утримані неодноразово.

Відповідно до положень ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

ОСОБА_1 стосовно 10% від простроченої суми сам звертався з заявою до Верховного Суду України.

Своєю ухвалою від 03 липня 2015 року Верховний Суд України поставив у цьому питанні крапку, а саме відсутність у договорі конкретного виду заходу забезпечення виконання зобовязань у зазначеному розмірі свідчить про безпідставність одностороннього тлумачення позивачем його права відповідно до пункту №6 договору позики на стягнення з відповідача пені в розмірі 10% за кожен день прострочення виконання зобовязань.

Також звертає увагу суду на ст.258 ЦК України, якою передбачена спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), оскільки позивач намагається стягнути неустойку станом на 01 березня 2013 року, то строк позовної давності сплинув 01 березня 2014 року. В звязку з тим, що позивач намагається стягнути саме неустойку посилаючись на ст.ст.549, 550, 614 ЦК України, необхідно враховуючи строк позовної давності, який вже сплинув. Згідно ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_1 неустойки станом на 01 березня 2013 року в розмірі 1173,69 гривень, та відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в межах заявлених позовних вимог підлягають задоволенню з наступних підстав.

20 жовтня 2007 року сторони по справі уклали договір позики в простій письмовій формі, за яким відповідач отримав від позивача 15 000 гривень. Строк повернення боргу визначено 20 грудня 2007 року.

За умовами п.6 вказаного договору в випадку несвоєчасного повернення позики позичальник зобовязався сплачувати позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та 10% від простроченої суми.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто борг у сумі 15 000 гривень і судові витрати 375 гривень.

Постановою державного виконавця ВДВС Першотравенського МУЮ ВП №18323027 від 30 березня 2010 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення зазначених коштів.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до п.6 укладеного сторонами договору позики від 20 жовтня 2007 року також передбачено вказану у ч.2 ст.625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов'язання про сплату боржником боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 процентів від простроченої суми.

Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст.11 Цивільного Кодексу України, зокрема, договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України).

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Частина 2 ст.625 ЦК України передбачає право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також 3% річних від простроченої суми /за умови якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом/.

Оскільки відповідач порушив своє зобов'язання по поверненню позики в грудні 2007 року він повинен сплатити позивачу на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та п.6 договору позики індексацію заявлених позивачем прострочених сум боргу:

-102,55 грн. отриманих у лютому 2013 року, в розмірі 70 грн. 30 коп. з врахуванням індексу інфляції за грудень 2007 року - грудень 2012 року 68.55 (102,55 грн. х 68.55 : 100 = 70 грн. 30 коп.).

Всього позивачу слід стягнути з відповідача в рахунок індексації зазначеної суми 70,30 гривень.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 10% пені за кожен день прострочення виконання зобов'язання, суд вважає вони підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Пунктом 6 укладеного між сторонами договору позики від 20 жовтня 2007 року передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 відсотків від простроченої суми.

Частиною 1 ст.598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, що передбачені договором або Законом (ст.ст.559, 599-601, 604-609 ЦК України), зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки зобов'язання не було належним чином виконане, кошти позивачу не повернуті, відповідач несе відповідальність відповідно умов договору позики, в зв'язку з несвоєчасним поверненням отриманих коштів (ст.549 ЦК України).

Рішеннями Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2013 року та від 01 грудня 2014 року по цивільним справам за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди з застосуванням індексу інфляції та відсотків від простроченої суми, які набрали законної сили з моменту проголошення, встановлено, що розрахунок заборгованості по договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладеному 20 жовтня 2007 року здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу помножена на 10% та на кількість днів прострочення.

Відповідно до ст.16 ЦК України та ст.11 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд.

Станом на 01 березня 2013 року заборгованість ОСОБА_2 по виконавчому листу №2-72 від 29.12.2009 року становить 11 736,93 грн., згідно довідки ВДВС Першотравенського МУЮ від 06 листопада 2013 року, заборгованість зі сплати 10% простроченої суми позивач визначив у розмірі 1173,69 грн.

Згідно довідки ВДВС Першотравенського МУЮ від 06.11.2013 року №9384, кошти в розмірі 102,55 грн., що стягнуті в лютому 2013 року з ОСОБА_2 перераховані на підставі виконавчого листа №2-72 від 29 грудня 2009 року на погашення боргу.

Тому стягненню підлягає сума заборгованості за відсотками в розмірі 1173,69 гривень та інфляційне збільшення в сумі 70 гривень 30 копійок.

Посилання ОСОБА_2 на пропуск позивачем річного строк позовної давності по заявленим ним позовним вимогам 17 серпня 2015 року про стягнення з нього пені в розмірі 1173,69 гривень, суд вважає безпідставними, оскільки строки позовної давності в один рік підлягає застосуванню щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Разом з тим, треба мати на увазі, що вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) за своїм характером є додатковими (похідними) вимогами, щодо певного основного зобов'язання. Додатковими вимогами є вимоги, що забезпечують або обумовлюють виконання основного зобов'язання, які встановлені законом або договором. У випадку, якщо неустойкою (штрафом, пенею) забезпечується виконання зобов'язання, на яке розповсюджується загальна позовна давність, право на таке стягнення втрачається лише зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги.

Як вбачається з довідки ВДВС Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області №9384 від 06 листопада 2013 року, що по виконавчому листу №2-72 від 29 грудня 2009 року виданому Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 боргу в розмірі 15 375,00 гривень на користь ОСОБА_1 в лютому 2013 року на користь стягувача було перераховано кошти в розмірі 102,55 грн., а позивач звернувся до суду з позовом 17 серпня 2014 року, тому загальним строк позовної давності три роки ним не пропущений.

У відповідність до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди 2 групи.

Згідно висновку МСЕК від 01.11.2001 року ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи по трудовому каліцтву безстроково.

При таких умовах суд вважає за необхідне сплачений позивачем ОСОБА_1 судовий збір по справі в сумі 243 гривні 60 копійок компенсувати за рахунок держави, як це передбачено ч.2 ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по відсотках від простроченої суми 1173 гривні 69 копійок та інфляційне збільшення 70 гривень 30 копійок, а всього стягнути 1243 (одну тисячу двісті сорок три) гривні 99 копійок.

Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.С. Кривошея.