Справа № 454/1287/11 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/2833/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 травня 2012 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Сокальської РДА та Петриківський районний виконавчий комітет Республіки Білорусь про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 31 травня 2012 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Сокальської РДА та Петриківський районний виконавчий комітет Республіки Білорусь про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дітей; розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 16 вересня 2003 року в Петриківській сільській раді депутатів Гомельської області Республіки Білорусь за №7; визначено місце проживання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір»ю ОСОБА_2; вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3. В апеляційній скарзі покликається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що не згідний з проживанням дітей з колишньою дружиною так як її умови проживання гірші ніж у нього, оскільки позивачка з 2013 року не працює. Просить рішенняСокальського районного суду Львівської області від 31 травня 2012 року скасувати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги та скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, ОСОБА_6 не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визначення місця проживання дітей, фактично не оспорюючи рішення в частині розірвання шлюбу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 А.В.16.09.2003 року укладено шлюб. Від шлюбу у них народилося двоє дітей, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З 2011 року ОСОБА_2 з малолітніми дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживає в Україні за адресою: вул. Весняна, 6 с. Бутини Сокальського району Львівської області, зареєстровані в передбаченому законом порядку. Тому орган опіки та піклування Сокальської районної адміністрації був компетентним органом у розгляді та оформленні розпорядження.

Задовольняючи позов в частині визначення місця проживання дітей суд першої інстанції проаналізувавши обставини справи, зокрема умови життя кожного із подружжя, відносини, що склалися між кожним із батьків із дітьми, прихильність дітей до кожного із батьків та моральні якості кожного із батьків, вік дітей, умови, які кожен з батьків може створити для виховання та розвитку дітей прийшов до обґрунтованого висновку щодо визначення місця проживання дітей з матір»ю ОСОБА_2.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Крім того, згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов»язковою є участь органу опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розв»язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до положень ст. 214 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 11 Закону України від 13 січня 2005 року № 2342-IV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Відповідно до розпорядження голови Сокальської районної державної адміністрації №539 від 26.09.2011 року визначено місце проживання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 по місцю проживання їх матері ОСОБА_2 в с. Бутини вул. Весняна, 6 Сокальського району Львівської області.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов»язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

У п. 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року проголошено принцип, за яким для розлучення дитини з матірю мають бути наявні виняткові ситуації. Оскільки судом першої інстанції не встановлено таких виняткових ситуації, суд задовольняючи позов діяв обґрунтовано.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи апелянт у заяві від 04.06.2015 року просить встановити прядок спілкування з дітьми, шляхом щорічного права проживання дітей на території Республіки Білорусь в період літніх канікул з 01 липня по 15 серпня, а також в період з 5 січня по 10 січня, не спростовуючи висновків суду першої інстанції. Однак законодавством України встановлено відповідний порядок вирішення питання щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері чи батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Таким чином, у разі необхідності визначення прядку спілкування з дітьми апелянт вправі звернутися до органу опіки та піклування Сокальської районної державної адміністрації (80000, Львівська область, м. Сокаль, вул. Шептицького, 26) у передбаченому законом порядку.

Тому даючи оцінку рішенню суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, в межах доводів скарги, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість рішення,

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляції не ставлять під сумнів його законність.

Таким чином, підставі ст.308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_7