Справа № 473/3135/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"25" листопада 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів, компенсації моральної (немайнової) шкоди, -

встановив:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) про стягнення коштів за договором банківського вкладу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, а також компенсації моральної (немайнової) шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 13.01.2015 року між нею та Банком укладено договір № 326933/3731/5-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік», відповідно до якого позивач внесла на вкладний рахунок 3 000 доларів США, терміном до 13.06.2015 року з виплатою процентів у розмірі 12 % річних.

Проте, незважаючи на вимоги позивача щодо повернення визначених умовами договору коштів, Банк продовжує користуватися ними, що стало підставою для вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Неодноразово змінюючи розмір позовних вимог та посилаючись на вищевикладене, позивач остаточно просила стягнути з відповідача станом на 13.11.2015 року кошти в розмірі 246,77 доларів США, з яких:

-123,10 доларів США проценти за період з 13.06.2015 року по 13.11.2015 року, виходячи із процентної ставки 12 % за договором строкового банківського вкладу (за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб (20%) та 1,5% військового збору);

-39,20 доларів США - 3% річних від простроченої суми за період з 13.06.2015 року по 13.11.2015 року, (153 дні), відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України;

-84,48 доларів США - інфляційні втрати з урахуванням встановленого індексу інфляції за червень жовтень 2015 року включно, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, позивач просила стягнути компенсацію моральної (немайнової) шкоди в розмірі 2 833 грн. 00 коп., яку обґрунтовувала тим, що внаслідок протиправних дій відповідача вона та її дитина були поставлені в скрутне матеріальне становище, оскільки були позбавлені того на що вони розраховували, що в свою чергу негативно відобразилося на стані здоровя. Крім того, необхідно було докладати додаткові зусилля для захисту свого права в судовому порядку.

В судове засідання позивач не зявилася. Надіслала на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Разом з тим надіслав на адресу суду заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на їх необгрунтованість.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Як встановлено судом, 13.01.2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір банківського вкладу № 326933/3731/5-15 «Класік», який складається з договору заяви про банківський строковий вклад (депозит) «Класік», Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі Основних умов),затверджених наказом голови Правління Банку №630-р від 08.08.2013 року з наступними змінами (а.с.3-6).

За умовами даного договору позивач розмістила на депозитному рахунку вклад в іноземній валюті в сумі 3 000 доларів США, терміном до 13.06.2015 року з виплатою процентів у розмірі 12 % річних, після чого вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов.

Своїм підписом позивач підтвердила факт ознайомлення, погодження щодо умов розміщення вкладів у вказаній фінансовій установі, в тому числі щодо строків та порядку повернення вкладів.

Зокрема, відповідно до п. 5.2 Основних умов у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, (яким передбачена можливість продовження строку його дії) вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу та припинити дію договору, зобовязаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу, в якій обовязково має бути зазначено спосіб повернення вкладу: видачі готівкою або перерахування на його поточний або іншій рахунок, з зазначенням його реквізитів. Якщо день повернення суми вкладу припадає на вихідний, святковий, неробочий день, то зазначене питання має бути вирішено Банком на наступний перший робочий день.

З матеріалів справи також вбачається, що по закінченню терміну розміщення строкового вкладу позивач ОСОБА_1 15.06.2015 року (понеділок) звернулася до відповідача з вимогою про закриття депозитного рахунку та повернення належних їй коштів, відповідно до умов договору (а.с. 8), чим засвідчила свій намір припинити дію договору. Але спосіб повернення коштів позивачем не було визначено.

В звязку з чим 16.06.2015 року сума вкладу разом з нарахованими процентами була перерахована на рахунок на вимогу, про що було письмово повідомлено позивача (а.с.9). Отже, з дня перерахування Банком обумовлених коштів між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунка, в яких банк відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунку клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів (постанова Верховного Суду України у справі № 3-80гс14 від 02.09.2014 року).

За такого, зобов'язальні правовідносини між сторонами щодо нарахування процентів на банківський вклад на підставі ст. 1061 ЦК України припинилися. Тому, оскільки іншого розміру процентної ставки після закінчення терміну дії договору банківського вкладу сторони не визначили, підлягають застосуванню проценти в розмірі, що зазвичай сплачується Банком за вкладом на вимогу (тарифи банку), та в даному випадку становить 0,0001 % річних.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-36цс15 від 10.06.2015 року.

Разом з тим, незважаючи на виконання відповідачем умов договору строкового вкладу, позивач, яка неодноразово зверталася до Банку з зазначеного питання (а.с. 11,13,17), отримала реальну можливість зняти з поточного рахунку, відкритого на її імя, всю суму коштів готівкою лише 13.11.2015 року (а.с.83).

Відсутність такої можливості відповідач обґрунтовував встановленими постановою Національного банку України від 03.06.2015 року за № 354 обмеженнями щодо видачі коштів у іноземній валюті.

Проте, відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходиться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Отже, вказані обставини свідчать про те, що невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом, в тому числі не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних за неправомірне користування чужими коштами. Проте, інфляційні втрати, виходячи з положень ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та оскільки банківській вклад здійснено позивачем в іноземній валюті доларах США, нарахуванню не підлягають.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 171 від 17.09.2015 року запроваджена тимчасова адміністрація банку з 18.09.2015 року.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", норми якого є пріоритетними відносно інших законодавчих актів України у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація, та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами.

Зокрема, ст. 36 даного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до п.п.3,5 ч.5 даної статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

- нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку;

- нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Також за п.1 ч.5 ст.36 даного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Між тим зазначене обмеження не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення коштів підлягають частковому задоволенню, а саме, на її користь належать до стягнення 500 грн. 60 коп., що становить 3 % річних, згідно з положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України. При цьому, виходячи з правової природи обумовлених процентів, як особливої міри відповідальності, вони підлягають стягненню в гривні (3 000 доларів США х 3% : 365 х 94 дні

(з 16.06.2015 року по 18.09.2015 року) х 2159,8093 (станом на 18.09.2015 року (день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації) офіційний курс НБУ гривні до 100 доларів США ).

Щодо нарахування інфляційних втрат, як зазначалося вище, правові підстави відсутні.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення процентів на суму вкладу на вимогу, оскільки, виходячи з розміру процентної ставки, періоду нарахування (з 16.06.2015 року по 18.09.2015 року), п. 8.10 Основних умов, заборгованість за процентами відсутня.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача щодо неналежного відповідача по справі, оскільки останнє повязано з помилковим тлумаченням позовної заяви в частині визначення відповідальної за позовом особи.

Вирішуючи питання щодо компенсації моральної (немайнової) шкоди, суд виходить з наступного.

Так, моральна шкода підлягає відшкодуванню виключно у випадках та в порядку, що встановлені законом або договором. Доведення обставин наявності такої шкоди та її розміру покладається на особу позивача.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Поняття шкоди визначено у ст. 1 Закону України "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції" як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект .

Тобто, виходячи з наведеного відшкодування моральної шкоди передбачено тільки в тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Оскільки допущені відповідачем порушення умов договору щодо повернення вкладу не призвели до таких наслідків, підстави для відшкодування позивачеві шкоди за нормами Закону України "Про захист прав споживачів" відсутні.

Також укладений між сторонами договір такої відповідальності не передбачає.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 500 грн. 60 коп. процентів за неправомірне користування чужими коштами.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення компенсації моральної (немайнової) шкоди - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В.Лузан