Справа № 361/1221/15-ц
Провадження № 2/361/965/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Масловська А.В., Ярмоленко І.А.,Сахнюк А.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності на частину садового будинку і частину земельної ділянки, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування державної реєстрації права власності на садовий будинок,

установив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності на частину садового будинку і частину земельної ділянки, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування державної реєстрації права власності на садовий будинок.

Позивач зазначала, що 11 липня 2014 року помер її чоловік ОСОБА_4, з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 1987 року.

ОСОБА_5 смерті чоловіка вона дізналася, що він за життя, а саме 14 січня 2008 року, склав заповіт, яким, крім іншого свого майна, заповів ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,055 га з усіма будівлями, що розташовані на території садівничого товариства «Деснянка-3» Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області.

На момент їхнього одруження, померлому 11 липня 2014 року ОСОБА_4 належала земельна ділянка в садовому товаристві «Деснянка-3», що знаходится в адміністративних межах села Рожни Броварського району Київської області. На той момент на земельній ділянці знаходилася «коробка» садового будинку. Ні вікон, ні дверей, ні підлоги в будинку не було.

Відповідно до технічного паспорта на садовий будинок, у 1984 році садовий будинок був побудований на 74 відсотки. На земельній дідянці не було паркану, скважини, гаражу.

Позивач разом із померлим чоловіком разом добудовували садовий будинок: побудували кухню та веранду, камяний паркан, пробурили скважину. Допомагав їм батько позивача, який виписував на заводі будівельні матеріали.

Підтверджуються ці факти відповідними записами про роки побудови обєктів нерухомості: гараж 1998 року побудови, туалет 2000 року.

Садовий будинок був введений в експлуатацію та зареєстрований у встановленому законом порядку лише в 2011 році. Свідоцтво про право власності на садовий будинок №26, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварский район, с. Рожни, вул. Південна, 1 садового товариства «Деснянка-3», масиву «Трудовик» було отримане 25 липня 2011 року.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №114363 від 17березня 1998 року, на підставі рішення 15 сесії ХХІІ скликання Рожнівської сільської ради народних депутатів від 29 грудня 1997 року ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0550 га, що розташована на території садового товариства «Деснянка-3», Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області, цільове призначення ведення садівництва.

Позивач вважає, що ? частина садового будинку, будівель та споруд, а також ? частина земельної ділянки належить їй як дружині ОСОБА_4, який помер 11 липня 2014 року, оскільки дане майно є спільним майном подружжя.

Окрім цього обовязкова частка у спадщині, враховуючи наявність заповіту, складає 1/8 частину садового будинку та відповідно 1/8 частину земельної ділянки.

За арифметичними підрахунками їй належить 5/8 частин садового будинку, будівель та споруд, а також 5/8 частин земельної ділянки.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя ОСОБА_2 на спірний садовий будинок.

Позивач вважає, що дані дії нотаріуса порушують її права як співвласника садового будинку і земельної ділянки та як спадкоємця, який має право на обовязкову частку у спадщині, оскільки на час відкриття спадщини вона вже була пенсіонером.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати за нею право власності на ? частину та 1/8 частину, в порядку спадкування обовязкової частки у спадщині, садового будинку №26, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварский район, с. Рожни, вул. Південна, 1 садового товариства «Деснянка-3», масиву «Трудовик» та право власності на ? частину та 1/8 частину, в порядку спадкування обовязкової частки у спадщині, земельної ділянки площею 0,055 га, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №114363.

В ході судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в яких просила суд, крім вищевказаного, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 на імя ОСОБА_2 на садовий будинок №26, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварский район, с. Рожни, вул. Південна, 1 садового товариства «Деснянка-3», масиву «Трудовик» та скасувати державну реєстрацію права власності на спірний садовий будинок, гараж, вбиральню, колонку, огорожу за ОСОБА_2, реєстраційний запис №8372320 від 13 січня 2015 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її пердставник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, додатково пояснили, що позивач ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_4, який помер 11 липня 2014 року, в листопаді 1986 року, на спірній земельній ділянці знаходилася лише «коробка» будинку без вікон та дверей, покійний ОСОБА_4 майже все робив самостійно, освоєння земельної ділянки та добудова будинку почалася в 1987 році. Померлий 11 липня 2014 року ОСОБА_4 заповідав позивачу ОСОБА_1 квартиру в м. Київ, але у звязку із поганим станом здоровя їй життєво необхідно дихати свіжим повітрям в дачній місцевості. На сьогоднішній день позивач ОСОБА_1 не працює, отримує пенсію державного службовця.

Посилаючись на викладене, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 заперечувала проти позовних вимог, мотивуючи свої заперечення тим, що 11 липня 2014 року помер батько відповідача ОСОБА_4, витрати на його поховання відповідач ОСОБА_2 несла самостійно та виконала волю померлого, викладену в заповіті, щодо місця та способу його поховання.

ОСОБА_5 смерті батька відповідач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини, після чого вона повідомила позивача про відкриття спадкової справи до майна померлого 11 липня 2014 року ОСОБА_4 та надала контакти нотаріуса. Пропозицію зустрічі у нотаріуса та улагодження всіх питань разом, позивач проігнорувала.

Садовий будинок №26, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварский район, с. Рожни, вул. Південна, 1 садового товариства «Деснянка-3», масиву «Трудовик» був побудований у 1984 році, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25 липня 2011 року, даними технічного паспорту на садовий будинок, листом КП КОР «Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації» №18230 від 17 травня 2011 року, рішенням виконавчого комітету Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області №107 від 30 червня 2011 року, довідкою садівничого обєднання «Трудовик» №25 від 07 березня 2015 року.

На момент закінчення побудови садового будинку та введення його в експлуатацію у 1984 році померлий ОСОБА_4 перебував у шлюбі з громадянкою ОСОБА_8 Георгієвною, який було розірвано 08 вересня 1987 року.

Отже спірний садовий будинок був побудований під час перебування померлого у шлюбі та за спільні кошти з ОСОБА_8, право власності на нього померлий ОСОБА_4 набув у 1984 році, тобто до укладання шлюбу із позивачем ОСОБА_1, а тому він не є обєктом спільної сумісної власності позивача з померлим.

Крім того самим позивачем ОСОБА_1 визнано, що садовий будинок станом на 1984 рік був побудований на 74 відсотки.

Позивачем ОСОБА_1 не надано жодного належного і допустимого доказу звершення будівництва садового будинку в 1987 році, здійснення будь-яких будівельних робіт, у тому числі понесення витрат на будівництво господарських та допоміжних споруд, після укладання шлюбу з померлим ОСОБА_4 в 1987 році.

Таким чином твердження позивача, що спільний будинок був побудований за спільні кошти під час шлюбу з померлим та за допомогою батька позивача не відповідає дійсності та не доведено позивачем.

Подібні твердження позивача спростовуються даними з технічної інвентаризації будівлі та фактом введення будинку в експлуатацію у 1984 році, а також показами свідків в судовому засіданні. Крім того, в 1983 році було розпочато будівництво допоміжних будівель та споруд.

Згідно п.3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у 1984 році та у 2011 році, рік оформлення права власнгості на садовий будинок, регулювалися підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року і зареєстрованого в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).

За змістом зазначених нормативних актів винекнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права до часу набрання чинності Цивільного кодексу україни та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Виконавчий комітет Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області вирішив оформити право власності на садовий будинок, збудований в 1984 році з господарськими будівлями та спорудами: гараж, вбиральня, колонка, огорожа, що знаходяться за адресою: Київська область, Броварский район, с. Рожни, вул. Південна, 1/26 садового товариства «Деснянка-3», масиву «Трудовик», на імя ОСОБА_4 та доручити КП КОР «Броварське МБТІ» видати свідоцтво про право власності на вищезазначені обєкти нерухомого майна.

Таким чином право власності на спірний садовий будинок померлий 11 липня 2014 року ОСОБА_4 набув у 1984 році, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_8.

Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України, окрема земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям під час шлюбу, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Таким чином земельна ділянка площею 0,055 га, що розташована на території садового товариства «Деснянка-3», Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області, цільове призначення ведення садівництва належала померлому ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №114363 від 17березня 1998 року, а отже вона не є обєктом спільного майна подружжя і відповідні позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно заповіту, складеного померлим 11 липня 2014 року ОСОБА_4 за життя, а саме 14 січня 2008 року, він заповідав своїй дружині позивачу ОСОБА_1 ? частину квартири №23, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Петра Запорожця, 8, з усіма предметами домашнього вжитку та обіходу.

Таким чином право непрацездатної вдови на обовязкову частку в спадщині не порушено та забезпечено за рахунок іншого спадкового майна, оскільки, якщо спадкоємець обрав спосіб спадкування за заповітом і прийняв спадщину за заповітом, то щодо майна, визначеного у заповіті, він одночасно не може бути спадкоємцем і за законом, а отже і не має права на обовязкову частку у спадщині.

Крім того позивач залишає поза увагою наявність ще двох спадкоємців першої черги за законом синів померлого: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, яким за відсутності заповіту та у випадку спадкування за законом належали б рівні частки з позивачем та відповідачем у спадковому майні, що відповідно могло б зменшити розмір обовязкової частки позивача.

Посилаючись на викладене, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання третя особа ОСОБА_3 не зявилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та свої письмові пояснення відносно позову, в яких пояснила, що відповідно до правовстановлюючих документів та технічної документації на садовий будинок, рік його побудови 1984, отже, вказаний будинок був побудований до укладення шлюбу між позивачем та померлим ОСОБА_4, а тому вказаний будинок належав померлому на праві особистої приватної власності відповідно до чинного на момент побудови садового будинку законодавства.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.57 СК України, на земельну ділянку, одержану подружжям за час шлюбу не розповсюджується режим спільного сумісного майна, тому і в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до заповіту особистого розпорядження ОСОБА_4, посвідченого 14 січня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим №2, вищевказану земельну ділянку та садовий будинок, поряд з іншим майном, він заповів своїй дочці відповідачу ОСОБА_2, а ? частину квартири АДРЕСА_1 заповів своїй дружині позивачу ОСОБА_1.

Відповідно до спадкової справи №23/2014 до майна померлого 11 липня 2014 року ОСОБА_4, позивач після смерті чоловіка прийняла спадщину за заповітом, не відмовилася від прийняття спадщини за заповітом, а тому права на обовязкову частку у спадщині за законом вона не має, оскільки згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Посилаючись на викладене, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що вона є сусідкою по садовому будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварский район, с. Рожни, вул. Південна, 1/26 садового товариства «Деснянка-3», масиву «Трудовик», з 2001 року. В 90-х роках свідок рідко бувала в своєму садовому будинку, а з 2001 року кожні вихідні дні з пятниці по понеділок. У неї були гарні дружні стосунки з позивачем ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_4. 5-6 років тому померлий ОСОБА_4 побудував прийстройку до кухні, зробив фундамент. Свідок працювала на підприємстві з виготовлення металопластикових вікон, то померлий ОСОБА_4 купив у неї два вікна, потім побудував паркан.

В 2001 році спірний садовий будинок ззовні мав вигляд як і на даний час, а в середені було не дуже гарно, померлий ОСОБА_4 поклав ще був ламінат. Він доглядав за деревами, у нього все було в ідеальному порядку, проклав асфальтовану доріжку від будинку до туалету. Коли розпочалося будівництво спірного будинку та хто здійснював у ньому ремонт, ким та коли були придбані будівельні матеріали свідку не відомо.

Свідок показала, що а 1995 році на земельній ділянці знаходився будинок та гараж, але вона точно не памятає, оскільки не звертала уваги.

Позивач ОСОБА_1 приїжджала до будинку кожні вихідні, в неї там було своє коло обовязків.

Про фінансові питання позивача та померлого ОСОБА_4 свідку нічого не відомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що він з померлим ОСОБА_4 були колегами по роботі, знайомі з 1970 року. У 1981 році на спірну земельну ділянку були завезені будівельні матеріали, у 1982 році біли збудовані : погріб, коробка, дах, а у 1984 році були завершені всі оздоблювальні роботи, поштукатурено стіни.

Свідок допомагав померлому ОСОБА_4 будувати садовий будинок, будівництво тривало з 1984 року по 1986 рік, свідок приймав участь у будівництві, першою будівлею був сарай, інших допоміжних приміщень не було. Основні роботи тривали з 1983 року по 1984 рік.

З 1982 року по 1983 рік була завезена цегла на побудову гаржа. Померлий ОСОБА_4 брав ссуду на придбання будівельних матеріалів, а потім її віддавав.

На момент початку та кінця побудови садового будинку, позивач ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_4 не перебували в зареєстрованому шлюбі. Будинок був повністю готовий, були прийстройки: веранда, кухня, погріб.

Свідок показав, що знав про заповіт, який був виключно для доньки померлого ОСОБА_4.

Будинок склавдався із двох кімнат та веранди. З 1986 року свідок у спірному будинку не був, тому йому не відомо чи було його покращено, у 1986 році був паркан, але свідок його не памятає, у 1984 році почалося будівництво гаражу, коли почалася газифікація місцевості, то померлий ОСОБА_4 провів газ, веранда була окремою та накрита дахом, дах будинку був із шиферу.

Останній раз свідок спілкувався із померлим ОСОБА_4 навесні 2014 року, знав про його наміри на рахунок заповіту.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що він є знайомим позивача ОСОБА_1, з померлим ОСОБА_4 знайомі були з 1970 року, коли останній отримав спірну земельну ділянку, свідок був запрошений на допомогу для освоєння земельної ділянки.

З 1982 року свідок допомагав розвантажувати камінь та будівельні матеріали, у 1983 році почали будувати фундамент, будівництво закінчилося у 1984 році, була повністю зведена «коробка» будинку, дах, поштукатурені стіни, будинок був придатний для життя.

Свідок показав, що для того, щоб побудувати будинок, вони разом з померлим ОСОБА_4 їздили на заробітки, будинок станом на 1984 рік складався із двох кімнат, веранди (рами), кухні з верандою та ґанку, побудований був за часи перебування померлого ОСОБА_4 в шлюбі із ОСОБА_8.

У будівництві будинку приймало участь приблизно 12 чоловік, працювали у вихідні дні, площа «коробки» була приблизно 5-6 метрів, залишилися ще роботи поштукатурити та зробити підлоги, після закінчення будівництва дружина ОСОБА_8 і дитина проживали разом із померлим ОСОБА_4, свідок перебував з ними у дружніх відносинах.

Свідку було відомо, що померлий ОСОБА_4 хоче скласти заповіт на імя доньки ОСОБА_2. Коли будувався гараж свідку не відомо, але погріб з дахом із шиферу та залізобетонний паркан вже були.

За час шлюбу позивача ОСОБА_1 із померлим ОСОБА_4 нового нічого не було добудовано, а лише відремонтовано.

ОСОБА_5 час побудови будинку також копали колодязь, вода там була років 25, газ був підведений до будинку років 10 назад.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що вона є сусідкою по дачі. В кінці 70-х років як свідок отримала земельну ділянку, тоді і познайомилася із сімєю ОСОБА_4.

Померлий ОСОБА_1 сам будував будинок на початку 80-х років, до якого саме часу продовжувалося будівництво свідок не памятає.

Свідок памятає лише дітей померлого ОСОБА_4, колишньої дружини не памятає, позивач ОСОБА_1 сам будинок не будувала, але приймала участь в освоєнні земельної ділянки. В той же час було побудовано веранду, будинок будувався з нуля, але рік початку будівництва та коли одружилися померлий ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 свідку не відомо.

В судовому засіданні ОСОБА_15 показала, що вона є сусідкою по дачі з сімєю ОСОБА_1, вони в один час із померлим ОСОБА_4 почали будувати свої будинки, потім у ОСОБА_4 зявилася дружина ОСОБА_16, після спливу 5-6 років померлий ОСОБА_4 почав будувати цегляний паркан, а перед тим побудував гараж. Коли будували цей будинок, то навіть батьки позивача ОСОБА_1 допомагали, а вона цеглу привозила, фарбувала, потім воду провели.

Коли закінчилося будівництво свідок не памятає, адже років 6-7 тому померлий ОСОБА_4 побудував кухню, вікон в будинку не міняв.

Коли позивач ОСОБА_1 одружилася з померлим, то в будинку були лише стіни, а в середині не було нічого, вони все самі робили, коли було проведено газ свідок точно не памятає, але десь років 5-7 тому назад. Колишньої дружини померлого ОСОБА_4 свідок ніколи не бачила, в середині їхнього будинку ніколи не була.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІV-БК № 258325, виданого 18 листопада 1987 року Дніпровським відділом РАГС м. Києва, позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 18 листопада 1987 року (а.с.12).

11 липня 2014 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК №304339, виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві 12 липня 2014 року (а.с.11).

За життя, а саме 14 січня 2008 року, ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11, відповідно до якого на випадок своєї смерті розпорядився належним йому майном: своїй дочці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, він заповів земельну ділянку площею 0,0550 га, з усіма будівлями, розташовану на території садівничого товариства «Деснянка-3» Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області, ? частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями, що знаходиться в селі Струга Новоушицького району Хмельницької області по вулиці Шкільній, 13 на земельній ділянці площею 0,71 га, ? частину земельної частки (пая), у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.. Петровського селі Струга Новоушицького району Хмельницької області, розміром 1,73 га, прості іменні акції, в кількості 30 (тридцять) штук, в Акціонерній судноплавній компанії «УКРРІЧФЛОТ», грошові заощадження на Ощадній книжці в Відкритому Акціонерному Товаристві Державний ощадний банк України, автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS, 2006 року випуску, гараж № 145, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Марини Раскової, 25а, кооператив «Промбудівець».

Своїй дружині ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, померлий ОСОБА_4 заповів ? частину квартири АДРЕСА_1 з усіма предметами домашнього вжитку та обіходу (а.с.9-10).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Виходячи із зазначених норм Закону, чинним законодавством встановлено пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом.

Таким чином, оскільки в заповіті померлого ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 зазначена як спадкоємець, вона в праві була зробити вибір прийняти спадщину після смерті чоловіка за заповітом або за законом.

Лише у разі спадкування за законом у позивача виникало би право на обовязкову частку у спадщині.

Дослідивши матеріали спадкової справи №23/2014 до майна померлого 11 липня 2014 року ОСОБА_4 судом встановлено, що сторонами позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2

О.В. було прийнято спадщину в установлений законом шестимісячний строк та отримано відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а тому позивач ОСОБА_1 не має права на обовязкову частку у спадщині (а.с.49-110).

А отже позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/8 частину в порядку спадкування обовязкової частки у спадщині, садового будинку №26, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварский район, с. Рожни, вул. Південна, 1 садового товариства «Деснянка-3», масиву «Трудовик» та на 1/8 частину, в порядку спадкування обовязкової частки у спадщині, земельної ділянки площею 0,055 га, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №114363 не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що будівництво садового будинку було розпочато ОСОБА_4 у 1982 році і станом на 1984 рік було виконано: влаштування фундаменту, кладка стін, перегородок, монтаж плит перекриття, віконних та дверних блоків, монтаж каркасу даху та його покриття, штукатурка внутрішніх стін і перегородок. Також у 1984 році було побудовано погріб, веранду, гараж та встановлено огорожу.

Наведене підтверджується технічним паспортом на садовий будинок та показами свідків в судовому засіданні (а.с.79-81).

Таким чином, на момент реєстрації шлюбу між позивачем ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_4 (18.11.1987р.) спорудження садового будинку було завершено на 74 відсотки, що визнає сама позивач у своїй позовній заяві, тому суд вважає, що ОСОБА_4Ф набув на нього права власності в 1984 році.

Твердження позивача ОСОБА_1, що померлий ОСОБА_4 набув права власності на спірний садовий будинок лише з моменту реєстрації 25 липня 2011 року є помилковими, оскільки відповідно до ч.4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, та за таких умов: якщо реєстрації прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

На момент побудови садового будинку в 1984 році, відповідно до технічного паспорту на спірний будинок, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване Міністерством юстиції 18 лютого 2002 року за №157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином померлий ОСОБА_4 набув права власності на садовий будинок №26, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварский район, с. Рожни, вул. Південна, 1 садового товариства «Деснянка-3», масиву «Трудовик» в 1984 році, тобто до укладання шлюбу між позивачем ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_4 18 листопада 1987 року, а тому він не є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Суд вважає, що реєстрація права власності на садовий будинок 25 липня 2011 року, тобто в період шлюбу, не може бути підставою для визнання його спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на наведене суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що вартість садового будинку за час шлюбу істотно збільшилась внаслідок її трудових та грошових затрат, враховуючи, що надані покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_15 не є належними доказами, оскільки підтверджують лише факт придбання матеріалів та виконання ОСОБА_1 певних робіт, але не підтверджують, що внаслідок цього істотно збільшилась вартість садового будинку.

За таких обставин позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину садового будинку №26, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварский район, с. Рожни, вул. Південна, 1 садового товариства «Деснянка-3», масиву «Трудовик» не підлягають задоволенню.

Відповідно до пунктів 1 та 3 частини 1 статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Судом встановлено, що у 1997 році ОСОБА_4 набув у власність земельну ділянку площею 0,0550 га у садовому товаристві «Деснянка-3», масиву «Трудовик» Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області, отримавши Державний акт на право власності на землю серії ІІІ-КВ № 114363. На вказаній земельній ділянці побудовано садовий будинок, право власності на який зареєстровано 25 липня 2011 року за ОСОБА_4Ф (а.с.17-18,19,20).

Згідно п.5 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України, земельна ділянка, набута подружжям за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Отже земельна ділянка площею 0,0550 га у садовому товаристві «Деснянка-3», масиву «Трудовик» Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області, одержана померлим ОСОБА_4 в 1997 році для ведення садівництва, не є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а тому в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 на імя ОСОБА_2 на садовий будинок №26, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварский район, с. Рожни, вул. Південна, 1 садового товариства «Деснянка-3», масиву «Трудовик» та скасування державної реєстрації права власності на спірний садовий будинок, гараж, вбиральню, колонку, огорожу за ОСОБА_2, реєстраційний запис №8372320 від 13 січня 2015 року, то виходячи з усього вищевказаного, вони також не підлягають не задоволенню, оскільки є необґрунтованими та безпідставними.

За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 57, 60, 62, 70 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності на частину садового будинку і частину земельної ділянки, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування державної реєстрації права власності на садовий будинок віідмовити.

На рішення протягом десяти днів може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області.

Суддя В. С. Сердинський