АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2015р. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставлене майно,

встановила:

у січні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачам на праві власності, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 17 438, 97 доларів США, що еквівалентно 273 124грн. 14коп., та 996 903,11грн., що разом становить 1 270 027,25грн., шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 22 липня 2005р. між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № ML-004/155/2005, на підставі якого позичальник отримав кредит в розмірі 27 000 доларів США зі сплатою 13,5% річних. Проте, позичальник належним чином не виконує свої зобов'язання, у зв'язку із чим станом на 24 грудня 2014р. утворилася вищезазначена заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 14 252,04 доларів США, несплачених відсотків у сумі 3 186,90 доларів США та пені за прострочення виконання зобов'язань у сумі 996 903грн. 11коп.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22 липня 2005р. між банком, позичальником та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира АДРЕСА_1.

Позивач стверджував, що за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011р. ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за вищевказаним кредитним договором та договором іпотеки.

Рішенням суду від 20 травня 2015р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/9771/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Каліушко Ф.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на безпідставність висновків суду про ненадання належних

- 2 -

доказів у підтвердження позовних вимог та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги, у судове засідання неодноразово не з'являлися, відповідач ОСОБА_2 направила до суду заяву про розгляд апеляційної скарги у її відсутність, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 22 липня 2005р. АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-004/155/2005, на підставі якого позичальник отримав кредит в розмірі 27 000 доларів США зі сплатою 13,5% річних, який зобов'язався повернути до 22 липня 2010р.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором 22 липня 2005р. між банком, позичальником та ОСОБА_3, яка змінила прізвище на ОСОБА_2, був укладений договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира АДРЕСА_1.

Пунктом 6.2. договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: а) несплати божником іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий спосіб і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; б) порушення іпотекодавцем будь-якого із його зобов'язань за договором; в) інших обставин, передбачених чинним законодавством України.

18 березня 2011р. між ТОВ «ОТП Факторинг України» та ПАТ «ОТП Банк» укладений договір про відступлення права вимоги, за яким позивач набув право вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2013р., яке залишено без змін ухвалою колегії суддів Апеляційного суду м. Києва від 3 жовтня 2013р., стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у сумі 189 053грн. 11коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки призведе до фактичного подвоєння суми заборгованості, що позивачем не надано доказів невиконання рішення суду, а розмір заборгованості не є співмірним з визначеною сторонами вартістю предмета іпотеки.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, наявність судового рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ

- 3 -

«ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно.

Судом першої інстанції не враховано, що відповідачами не надано суду доказів виконання ОСОБА_1 рішення суду, тому суд не мав підстав вважати, що боржником була сплачена заборгованість за договором.

Колегія суддів вважає безпідставним застосування судом першої інстанції ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», оскільки вказана норма регулює питання про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, а відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язався повернути кредит до 22 липня 2010р.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно були застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Враховуючи вищезазначені норми матеріального права, умови договору іпотеки, колегія суддів вважає, що позивач має законні підстави ставити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем, який правомірно набув таке право на підставі договору купівлі-продажу права вимоги.

Разом з тим, положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. При цьому позивачем не було зазначено початкову ціну предмета іпотеки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі 6-61цс15, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» судова палата у цивільних справах Верховного Суду України приходить до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Аналізуючи вказану норму матеріального права, колегія суддів вважає, що визначена сторонами ціна предмета іпотеки при укладенні договору іпотеки у 2005р. не можна вважати погодженою сторонами ціною продажу предмета іпотеки у розумінні ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, позивач не зазначив вказану ціну предмета іпотеки, як погоджену ціну продажу, що позбавило можливості відповідачів

- 4 -

висловити свою позицію з даної позовної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2015р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставлене майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: