Справа № 2-1624/11
11 листопада 2015 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
головуючого судді - Масленикова О.А.,
секретаря судового засідання Кітреску О.М.
розглянувши цивільну справу за позовом
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:
Кілійської міської ради
визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Кілійської міської ради, в якому з урахуванням уточнень вказала, що з 1980 року працювала на заводі «Еталон», який було розташовано в м. Кілія Одеської області. В тому ж році позивач, як працівник заводу, отримала кімнату в гуртожитку, розміщеному за адресою по вул. Новій, 7, м. Кілія, де і мешкає по теперішній час. Рішенням виконавчого комітету Кілійської міської ради від 13.02.2001 року № 35 за клопотанням Ізмаїльського заводу «Еталон» гуртожиток заводу по вулиці Новій, 7 в місті Кілія, Кілійського району, Одеської області було переведено у категорію «Житлові будинки». 20.02.2011 року позивач отримала посвідчення № 2001/6 на право поселення у відомче приміщення заводу «Еталон» за адресою: АДРЕСА_1. Як відомо позивачу, вказаний житловий будинок на баланс чи у власність Кілійської міської ради не передавався, в звязку з чим вона просила суд визнати за нею право власності на квартиру по вулиці Новій, 7 в м. Кілія, Кілійського району, Одеської області за набувальною давністю.
25.08.2015 р. справи позивачем було надано заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вона зазначила, що в разі неявки відповідача в судове засідання, просить розглянути справу заочно.
Представник відповідача, Кілійської міської ради, повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не прибув, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за його відсутності суду не надав.
Залучений у ході розгляду справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2 в судове засідання не прибув. Надав заяву в якій зазначив, що заперечень проти позову не має.
На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за відсутності сторін без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України.
Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:
З акту передачі-прийому будівель, споруд та обладнання Кілійського філіалу Татарбунарської суконної фабрики Українського промислового обєднання «Укрпромшерсть» МЛБ УРСР, затвердженого 22.03.1978 року, вбачається, що будівля-гуртожиток на 40 місць по вул. Новій, № 7 було серед іншого майна, передано на баланс заводу «Еталон».
З трудової книжки серії БТ-І № 1551221 вбачається, що ОСОБА_1 з 1980 року з перервами до 1994 року працювала на заводі «Еталон».
Рішенням виконавчого комітету Кілійської міської ради від 13.02.2001 року № 35 за клопотанням Ізмаїльського заводу «Еталон» гуртожиток заводу по вулиці Новій, 7 в місті Кілія, Кілійського району, Одеської області було переведено у категорію «Житлові будинки».

На підставі договору № 2001/6 від 20.02.2001 року позивач отримала посвідчення № 2001/6 на право поселення спільно з синами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відомче приміщення заводу «Еталон» за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Кілійської міської ради від 03.11.2008 року № 1464-2.7А, житловий будинок розташований за адресою: м. Кілія, вул. Нова, 7, у власність чи на баланс Кілійської міської ради не передавався.

Як вбачається з відповіді КП «Кілійське РБТІ та РОН» від 15.04.2011 року № 127, а також наданої на запит суду Інформаційної довідки с реєстру прав власності на нерухоме майно, за даними реєстрації КП РБТІ та РОН право власності на житловий будинок за адресою: м. Кілія, вул. Нова, 7 зареєстровано за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 20/100 частин; ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 28/100 частин; ОСОБА_11 12/100 частин; 40/100 частин житлового будинку знаходиться в користуванні Ізмаїльського заводу «Еталон».

Згідно відповіді Кілійського РС ГУ ДМС України в Одеській області від 06.08.2012 рр. № 4, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається з листа за підписом голови правління Української державної корпорації «Укрзакордоннафтогазбуд» ОСОБА_12 від 10.10.2012 р. № 01-01, надісланого на запит суду, - згідно з розпорядженням № 430 від 20.06.2007 р. головою правління Української державної корпорації «Укрзакордоннафтогазбуд» призначено ОСОБА_12, але ні юридичні, ні фінансові документи за період до червня 2007 року не було передано попереднім керівник головою правління ОСОБА_13 У звязку з цим не має можливості підтвердити знаходження на балансі будь-якого з існуючих підприємств, які входять до складу корпорації, 40/100 часток житлового будинку № 7 по вул. Нова у м. Кілія Одеської області.

Згідно технічного паспорту, складеного 29.07.2013 р. КП «Кілійське РБТІ та РОН», житловий будинок по вул. Новій, 7 в м. Кілія в цілому складається з: житлового будинку літ. А; вбиральні літ. ОСОБА_14 цьому займані позивачем приміщення житлового будинку літ. А: №№ 5-1 коридор, 5-2 кухня-їдальня, 5-3 житлова кімната, 5-4 кухня, 5-5 житлова кімната, приміщення № І-1/3 частина коридору; всього загальною площею 54,9 кв.м., що становить собою квартиру під № 5 та 1/6 частина убиральні, що складає 15/100 частин відповідного будинку.

При вирішенні справи судом застосовано відповідні положення діючого законодавства:

Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: 1/ законний обєкт володіння; 2/ добросовісність володіння; 3/відкритість володіння; 4/ володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Разом з тим, право власності за давністю володіння, перш за все, може виникнути на придатне для володіння майно, яке відноситься до будь-якої форми власності.

Відповідно до положень цивільного законодавства нерухоме майно може стати предметом набуття за давністю, оскільки вважається, що таке майно існує.

З 3 серпня 2004 р. набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», який сформулював систему і порядок державної реєстрації прав на нерухомість.

Виходячи зі змісту абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК України та положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» - якщо будівля чи споруда не є обєктом нерухомості, прийнятому в експлуатацію, право на яке зареєстровано в установленому порядку, то набути право власності за давністю володіння на таке майно неможливо.

Відповідно до п. 8 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 вселилась до займаної квартири на законних підставах. Вказаний будинок є обєктом нерухомості, право на яке зареєстроване у встановленому законом порядку і власник частини будинку, яку займає позивач, на даний час не встановлений.

Судом також встановлено, що позивач з 2001 року, тобто більше 10 років з урахуванням строку, встановленого в п. 8 прикінцевих та перехідних положень ЦК України відкрито, безперервно, добросовісно, на законних підставах володіє відповідною частиною житлового будинку. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України шляхом визнання права власності на займану ним частину житлового будинку за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК, ст. ст. 16, 344 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за набувальною давністю право власності на займані позивачем приміщення житлового будинку літ. А: №№ 5-1 коридор, 5-2 кухня-їдальня, 5-3 житлова кімната, 5-4 кухня, 5-5 житлова кімната, приміщення № І 1/3 частина коридору; всього загальною площею 54,9 кв.м., що становить собою квартиру під № 5 та 1/6 частину убиральні, що складає 15/100 частин відповідного житлового будинку, розміщеного по вул. Новій, 7, в м. Кілія, Кілійського району,Одеської області .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Згідно ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_15