Справа № 740/4788/15-ц
Провадження № 2/740/1517/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2015 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі :

головуючого - судді Марченка М.М.

при секретарі Гришкевич В.О.

з участю представника позивача адвоката Дорошенка Г.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ніжина цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до територіальної громади міста Ніжина в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно , -

в с т а н о в и в :

28.10.2015 року за вх. № 14892 ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до територіальної громади міста Ніжина в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно. В позові ОСОБА_2 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3. Після смерті її чоловіка ОСОБА_3, відкрилася спадщина, в силу ст. ст. 529, 549 чинного на той час ЦК України в редакції 1963 р., вона, ОСОБА_2 звернулась з заявою до Ніжинської міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, у зв'язку з чим було заведено спадкову справу № 457/2002, щодо майна ОСОБА_3 29 липня 2002 року на її ім'я як спадкоємця першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, Ніжинською міською державною нотаріальною конторою було видане свідоцтво про право на спадщину на заявлене майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.10.2015 р. Рішенням № 366 виконкому Ніжинської міської Ради народних депутатів від 28 липня 1977 р., ОСОБА_3 за життя було надано дозвіл побудувати автогараж розміром 3,5 х 5,5 м., біля житлового будинку АДРЕСА_2, остання рішенням виконкому Ніжинської міської ради від 21 лютого 1989 р. перейменована на вул. Геологів. В 1977 році вони з ОСОБА_3 за спільні кошти побудували цегляний гараж та стали ним користуватися, в подальшому вказаному гаражу було присвоєно адресу, що підтверджує витяг з рішення Ніжинської міської ради від 08 липня 2015 року, але право власності на гараж вони не оформляли. Вона ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3, як подружжя, відповідно до ст. ст. 22, 28 КпШС УРСР мали право власності на 1/2 частину гаража кожний. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину гаража, яка належить покійному ОСОБА_3, вона не в змозі, адже нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину гаража, що належить покійному ОСОБА_3, посилаючись на те, що право власності на гараж не було зареєстроване, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.10.2015 р. З огляду на таке, в неї існують об'єктивні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в наслідок чого вона, ОСОБА_2, вимушена звернутися з позовом до суду за захистом своїх майнових прав. Окрім того, вона ОСОБА_2 також не в змозі зареєструвати за собою право власності на 1/2 частину вказаного гаража, як на частку у спільному сумісному майні подружжя, і в такій реєстрації їй у реєстраційній службі також було відмовлено. Із зазначеного виник цивільно-правовий спір, який на її думку підлягає розгляду у позовному провадженні. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. З урахуванням положень ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України,

власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Згідно довідки від 01.04.2015 р. КП Ніжинського МБТІ дійсна вартість гаража, по АДРЕСА_2 становить 17605 грн., що і є ціною позову. Просить визнати за нею ОСОБА_2, право власності на 1/2 частину гаража АДРЕСА_2 в порядку спадкування після чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину гаража АДРЕСА_2, як частку у спільному сумісному майні подружжя.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Дорошенко Г.М., якій діє на підставі договору про надання правової допомоги представлення інтересів у судових засіданнях в судах усіх інстанцій № 00/00132-Д від 26.10.2015 р. позов підтримав, просив його задовольнити та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину гаража АДРЕСА_2 в порядку спадкування після чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ОСОБА_2, право власності на 1/2 частину гаража АДРЕСА_2, як частку у спільному сумісному майні подружжя.

Представник відповідача Ніжинської міської ради Чернігівської області ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності № 02-18/1819 від 28.10.2015 р. будучи повідомленою належним чином, в судове засідання не з»явилась, при цьому 10.11.2015 р. за вх. № 15455 надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у відсутності представника відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Вислухавши пояснення представника позивача Дорошенко Г.М., дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню із слідуючих підстав.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у віці 64 років в місті Ніжині, Чернігівської області.

В копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 зазначено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_6 одружились 23 листопада 1958 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено запис за № 498. Після реєстрації одруження присвоєно прізвища: чоловікові ОСОБА_3, дружині ОСОБА_3.

В довідці КП «Служба Єдиного Замовника» від 20.07.2015 р. зазначено, що ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно був прописаний та мешкав за адресою АДРЕСА_1, на день смерті склад його сім»ї був: ОСОБА_2 - дружина.

З копії рішення виконкому Ніжинської міської ради депутатів трудящих від 28.07.1977 р. вбачається, що ОСОБА_3 як інваліду праці дозволено побудувати автогараж розміром 3,5 м. х 5,5 м. біля житлового будинку АДРЕСА_2.

З копії виписки з рішення виконкому Ніжинської міської ради народних депутатів від 21.02.1989 р. № 54 вбачається, що вулицю Жданова м. Ніжина на прохання громадян міста перейменовано на вул. Геологів.

З копії технічного паспорту на гараж за адресою АДРЕСА_2 вбачається, що його інвентаризаційна вартість становить 17605 грн.

З копії витягу із рішення Ніжинської міської ради Чернігівської області від 08.07.2015 р. № 22-69/2015р. вбачається, що нежитловій будівлі гаражу загальною площею 21,2 кв.м., збудованому ОСОБА_3 у 1977 р. біля житлового будинку АДРЕСА_2

З копії довідки КП «Ніжинське МБТІ» № 260 від 01.04.2015 р. вбачається, що загальна площа гаража розташованого за адресою: АДРЕСА_2 становить 21,2 кв.м.

З копії довідки КП «Ніжинське МБТІ» № 02446 від 15.10.2015 р. вбачається, що право власності на гараж розташований за адресою: АДРЕСА_2 не зареєстровано.

З постанови державного нотаріуса Ніжинської міської державної нотаріальної контори від 22.10.2015 року № 1305/03-31 вбачається, що ОСОБА_2, відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_2

З копії листа начальника реєстраційної служби Ніжинського МРУЮ Чернігівської області від 23.07.2015 року № 02/1-09/243/4.2 вбачається, що реєстраційна служба не має законних підстав зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку гаража розташованого за адресою: АДРЕСА_2, в зв»язку із тим, що право набувачем гаражу є ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та з поданих документів не можливо встановити всіх співвласників даного об»єкта та визначити конкретну частку за кожним з них.

З копії спадкової справи № 457 від 29.07.2002 року після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що 29.07.2002 року ОСОБА_2 подала до Ніжинської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3, крім неї інших спадкоємців передбачених законом не має.

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України від 20.06.1969 року, (діючого на час побудови вищевказаного гаража), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

В ст. 529 ЦК України, в редакції 1963 року зазначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

В ст. 548 ЦК України, в редакції 1963 року зазначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

В ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року зазначено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

В ст. 392 ЦК України зазначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено, що не зареєстровано право власності та відсутні правовстановлюючі документи на гараж розташований за адресою: АДРЕСА_2, якій належить ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах по 1/2, тому суд вважає можливим позов задовольнити і визнати за ОСОБА_2, право власності на 1/2 частину гаража АДРЕСА_2 в порядку спадкування після чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ОСОБА_2, право власності на 1/2 частину гаража АДРЕСА_2, як частку у спільному сумісному майні подружжя.

Керуючись ст. ст. 529, 549 ЦК України в редакції 1963 року, ст. ст.328, 392 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 - 215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 право власності на 1 / 2 (одну другу) частину гаража АДРЕСА_2 в порядку спадкування після чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 право власності на 1 / 2 (одну другу) частину гаража АДРЕСА_2, як частку у спільному сумісному майні подружжя.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя