Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «ОРАНТА», ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2015 року,

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «ОРАНТА» (далі -

ВАТ НАСК «ОРАНТА») майнову шкоду в розмірі 22 957,52 грн, яка складається із заподіяної шкоди та витрат на евакуацію автомобіля, а з ОСОБА_4 - 643,12 грн, яка складається із витрат на проведення експертизи та направлення телеграми відповідачу, та компенсувати заподіяну моральну шкоду, яку він оцінив у 10 000 грн.

Позов мотивував тим, що 4 вересня 2013 року з вини ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в результаті якої належному йому на праві власності автомобілю марки «Nissan Primera», державний номерний знак НОМЕР_1, завдано механічні пошкодження на суму 21 994,52 грн, які йому не відшкодовано.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 травня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 21 994,52 грн, витрати за вантаження і перевезення автомобіля у розмірі 963 грн, витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 580 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП у сумі 3 000 грн, збитки за відправку телеграми в розмірі 63,12 грн.

Стягнуто з ВАТ НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_3 суму судового збору в розмірі 236 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму судового збору за вимоги немайнового характеру в розмірі 100 грн та на користь держави суму судового збору за вимоги немайнового характеру у розмірі

129,40 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення майнової шкоди та розподілу судових витрат скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у сумі 21 994,52 грн, витрати на проведення незалежної експертизи та складання висновку в сумі 580 грн, витрати на евакуацію автомобіля у сумі 963 грн, витрати на відправку телеграми в сумі 63,12 грн, а всього

23 600,12 грн.

У задоволенні позову до ВАТ НАСК «ОРАНТА» про відшкодування майнової шкоди відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про стягнення майнової шкоди з винної особи, апеляційний суд виходив із того, що потерпілий ОСОБА_3 не використав свого права звернення до страхової компанії ВАТ НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування, не отримував відмову у виплаті страхового відшкодування, що свідчить про відсутність будь-якого спору з ВАТ НАСК «ОРАНТА».

Проте з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 4 вересня 2013 року о 19 год. 10 хв. за участю автомобіля марки «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який належить ОСОБА_5, та автомобіля марки «Nissan Primera», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6, власником якого є ОСОБА_3

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від

26 листопада 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5, власника автомобіля марки «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_2, була застрахована у ВАТ НАСК «ОРАНТА» за полісом з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну 50 000 грн.

Згідно із висновком автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, складеного 3 жовтня 2013 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Nissan Primera», державний номерний знак НОМЕР_1, склала 21 994,52 грн.

Зі змісту листа ВАТ НАСК «ОРАНТА» адресованого на ім'я

ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_3 від 20 листопада 2013 року вбачається, що через відсутність необхідних документів для виплати страхового відшкодування у виплаті такого відшкодування відмовлено. (а.с. 48).

Вирішуючи спір, апеляційний суд посилався на недотримання ОСОБА_3 вимог п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), оскільки він, як потерпілий, не звертався до страхової компанії ані з повідомленням про ДТП, ані з заявою про страхове відшкодування.

Так, ст. 3 Закону застережено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону встановлено правило, згідно якого при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, і ст. 33 - зобов'язання учасника дорожньо-транспортної пригоди повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду, зокрема в п. 33.1.2

п. 33.1 застережено, що учасник дорожньо-транспортної пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально (абз. 2 п. 33.1.2

п. 33.1 ст. 33 Закону).

Відповідно до пункту 35.1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Установлено, що водій ОСОБА_4 повідомив ВАТ НАСК «ОРАНТА» про настання страхового випадку та повідомив всіх учасників ДТП про наявність страхового полісу ВАТ НАСК «ОРАНТА». Даний факт підтверджено листом страхової компанії на ім'я ОСОБА_5 від

20 листопада 2013 року та висновком автотоварознавчого дослідження, яким підтверджено виклик експертом представника ВАТ НАСК «ОРАНТА».

У п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Встановивши, що ВАТ НАСК «ОРАНТА», будучи повідомленим про страховий випадок, виплату страхового відшкодування не здійснила, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що заподіяна матеріальна шкода має бути відшкодована страховиком відповідно до лімітів відповідальності.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, а тому рішення суду відповідає вимогам матеріального закону.

Проте всупереч статей 303, 316 ЦПК України, апеляційний суд переоцінив наявні в справі докази, не витребував нових, не навів належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції та скасував законне рішення суду першої інстанції.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2015 року скасувати, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 травня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді:В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська