Ухвала

іменем україни

09 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року внаслідок нещасного випадку на виробництві помер її колишній чоловік ОСОБА_2, з яким вона після розлучення 19 березня 1996 року проживала разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу по день його загибелі. Вони вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. На думку позивача, у зв'язку зі смертю ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, вона має право на страхові виплати.

Посилаючись на відмову відповідача у проведенні страхових виплат без підтвердження вказаного факту, ОСОБА_1 просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2015 року позов задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 у період з 1996 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 08 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив із того, що позивач у період з 1996 року по день смерті ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 року) проживала з ним однією сім'єю без реєстрації шлюбу і встановлення даного факту має для неї юридичне значення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач не зазначила усіх осіб, які спільно проживали з потерпілим, а місцевий суд не з'ясував коло всіх відповідачів і не роз'яснив право на їх залучення та правові наслідки щодо нереалізації такого права.

Проте погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 19 березня 1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шлюб розірвано. Зі слів позивача після розірвання шлюбу ні вона, ні ОСОБА_2 у іншому шлюбі не перебували.

ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із товариством з обмеженою відповідальністю будівельною компанією «ПДСП-10». ІНФОРМАЦІЯ_1 року стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого ОСОБА_2 загинув.

Відповідно до протоколу зустрічі членів спеціальної комісії з членами сім'ї потерпілого від 25 серпня 2014 року для призначення страхової виплати, зокрема одноразової страхової виплати на сім'ю та відшкодування вартості пов'язаних з похованням ритуальних послуг, ОСОБА_1 запропоновано подати свідоцтво про шлюб.

Згідно довідки ЖКП «Бриз» від 11 серпня 2014 року № 1875 та пояснень позивача у суді апеляційної інстанції, по день смерті ОСОБА_2 був зареєстрованим та проживав у квартирі АДРЕСА_1. За даною адресою також зареєстровані та проживали позивач та їх сини: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Звертаючись до суду із позовом про встановлення факту, який має юридичне значення, ОСОБА_1 посилалась на ст. 74 СК України та на те, що за відсутності належного встановлення того, що вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві, вона не може отримати одноразову допомогу на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове та державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Отже, зміст її вимоги направлений на встановлення та підтвердження юридичного факту, який у подальшому може бути підставою для видачі їй матеріальної допомоги як члену сім'ї померлого ОСОБА_2

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове та державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 3 п. 1-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» спори щодо розміру шкоди та права на її відшкодування у вигляді страхових виплат на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» між особами (які підлягають страхуванню від нещасного випадку, членами сім'ї чи утриманцями таких осіб, особами, які добровільно застрахувалися від зазначених випадків) та страховиком розглядаються судами в позовному провадженні за загальними правилами.

Разом з тим, суди не звернули уваги, що факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу встановлюється для подальшого вирішення правового спору, зокрема, стягнення коштів - одноразової допомоги та права на її відшкодування

Разом з тим, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом лише про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, не зазначивши про стягнення на її користь розміру страхової витрати, в якій їй відмовлено та не зазначила обставин щодо інших осіб, які можуть претендувати на отримання такої допомоги.

Таким чином, встановлення юридичного факту, про який просить позивач, породжує правовий наслідок, оскільки цей факт може впливати на виплату їй одноразової допомоги як члену сім'ї померлого від травми на виробництві. Отримання цієї допомоги позивачем можливо лише після встановлення такого юридичного факту і шляхом вирішення в судовому порядку питання щодо визначення членів сім'ї померлого ОСОБА_2 на день його смерті.

Згідно з п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному ч. 3 цієї статті, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

Проте, суд не уточнив позовних вимог для правильного вирішення справи та не з'ясував розміру страхової виплати.

Разом з тим, в апеляційній інстанції усунути такі порушення місцевого суду не можливо, оскільки саме суд першої інстанції відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України зобов'язаний уточити позовні вимоги, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному ч. 3 ст. 130 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 213, 214, 303, 304, 316 ЦПК України на вказані положення закону уваги не звернули, доводів та заперечень сторін не перевірили, не встановили у повному обсязі фактичні обставини, що мають значення для справи, не дотрималися вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Ураховуючи, що судами не дотримані вимоги процесуального закону, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалені судові рішення законними та обґрунтованими визнати не можна, а тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська