Номер провадження: 22-ц/785/3658/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
судді апеляційного суду Одеської області В.М. Гончаренко у справі № 2/523/533/15 (апеляційне провадження № 22ц-/785/3658/15)
02.06.2015 року м. Одеса
Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 02.06.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одесі від 12.02.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відхилив, рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Із таким рішенням колегії суддів не можу погодитись, оскільки вважаю його необґрунтованим і помилковим.
Обставини справи викладені в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 02.06.2015 року.
В грудні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у розмірі 1 500 грн.
Судами встановлено, підтверджено доказами та визнано, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є внуком позивача ОСОБА_3, яка за рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 14.09.2006 року була призначена опікуном відповідача та його брата ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, на теперішній час ОСОБА_3 є пенсіонером за віком та інвалідом другої групи. Пенсія за віком складає 1051,73 грн./а.с.7,8,9/
Також встановлено, що ОСОБА_2 має на утриманні доньку Аліну ІНФОРМАЦІЯ_3 та дружину ОСОБА_2 /Чорна/ І.О., яка доглядає за немовлям, середньомісячна заробітна плата відповідача складає 2 697,50 грн. /а.с.19,20,23,24,42,48,50,/
Суд першої інстанції задовольнив позов ОСОБА_3 частково та стягнув з ОСОБА_2на її користь аліменті у розмірі 300 грн., щомісячно, починаючи з 02.12.2014 року.
Суд виходив з того, що відповідно до ст. 266 СК України повнолітні внуки, правнуки зобовязані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітнії дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.
Таким чином, вищезазначеною нормою статті визначено обовязкові умови та підстави покладання на внуків обовязку утримувати своїх бабу та діда це в разі а/ встановленої непрацездатності діда та баби; б/ потреби діда чи баби в матеріальній допомозі; в/ неможливості діда чи баби отримати матеріальну допомогу від подружжя (колишнього з подружжя), дітей (названі особи померли, визнані безвісно відсутніми, не можуть надавати належного утримання); г)онуки мають можливість надати матеріальну допомогу.
Моментом виникнення обовязку утримувати бабу та діда є наявність усіх вищеперерахованих умов.
Ці умови повинні встановлюватися в результаті зясування обставин справи, оцінки доказів у сукупності відповідно до цивільного процесуального закону /ст.ст. 212-215 ЦПК України/. При цьому, повинні враховуватися правила щодо змагальності цивільного процесу, рівності сторін, диспозитивності, обовязку сторін належно довести обставини, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень /ст.ст. 10, 11, 57-61 ЦПК України/.
За загальним правилом, суд у межах, які допускаються цивільним процесуальним законом та з огляду на дії сторін, спрямовані на реалізацію процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків, повинен розвязати спір по суті, врегулювати правовідносини, не допустити правової невизначеності.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища внуків. До уваги приймається отримання бабою, дідом пенсії, державних пільг, субсідій, наявність у баби, діда майна, що може приносити дохід, тощо.
Сам факт непрацездатності баби, діда не зумовлює виникнення у внуків обовязку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання бабою, дідом доходу, який є меншим за прожитковий мінімум.
Статтею 7 Закону України « Про державний бюджет на 2015 рік» установлено у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на один місяць для осіб, які втратили працездатність складає 949, 0 грн..
Таким чином, дохід позивача перевищує встановлені Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» суми прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Навпаки, дохід відповідача є значно менший встановлених цим Законом сум прожиткового мінімуму, виходячи з того, що відповідно до інформації, викладеної в довідці про доходи від 06.01.2015 року №0008/РПД середньомісячна заробітна плата відповідача ОСОБА_2 складає 2 697,50 грн./а.с.19/, на утриманні відповідача знаходиться малолітня донька Аліна - ІНФОРМАЦІЯ_3 та дружина ОСОБА_2 /Чорна/ І.О., яка є тимчасово непрацездатною так, як доглядає за немовлям, прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2015 року складає 1032 грн., для працездатних осіб 1218 грн., а для осіб, які втратили працездатність 949, 0 грн.
Як вбачається із показів третьої особи ОСОБА_4, наданих в суді першої інстанції, ОСОБА_3 є його бабусею, зареєстрований та проживає на житловій площі разом з нею, надає їй матеріальну допомогу та щомісячно оплачує комунальні послуги на утримання квартири.
Окрім цього, ОСОБА_4 зазначив, що бабуся на праві власності має садовий будинок, цю обставину не заперечувала і сама позивач.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки показам третьої особи ОСОБА_4
Позов ОСОБА_3 не був обгрунтований доказами, а його доводи є лише міркування, припущеннями позивача, мотивація позову зводиться до довільного тлумачення обовязку внука утримувати непрацездатну бабусю, якою до матеріалів справи залучено тільки два чеки придбання ліків на загальну суму 511,05 грн. /а.с.12,13/
За наведених вище конкретних обставин, апеляційний суд не мав належних підстав для відмови ОСОБА_2А у задоволенні апеляційної скарги. Стягуючи аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суд першої інстанції фактично погіршив правове та матеріальне становище відповідача ОСОБА_2 та його сімї.
При таких обставинах правові підстави для задоволення позову відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ч.1 п.2 ст.307, ч.1 п.1,3 ст.309, 314 ч.2 ЦПК України, вважаю, що за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одесі від 12.02.2015 року необхідно було постановити рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Суворовського районного суду м. Одесі від 12.02.2015 року скасувати, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити.
Суддя апеляційного суду Одеської області В.М.Гончаренко