АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Андрієнко А.М.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Мозолевської Вікторії Вікторівни на заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 22 липня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову Банк зазначав, що 11.10.2005 р. між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №49.28/21/С-П-05, за умовами якого ВАТ «Кредитпромбанк» надав ОСОБА_3 кредитні кошти у сумі 120 000 доларів США на строк з 11.10.2005 р. по 11.10.2028 р.

З метою забезпечення виконання кредитного договору 11.10.2005 р. між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №33/21/П/3-05, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 103,90 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.12.2004 року.

20 червня 2007 року ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_3 уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору №49.28/21/С-П-05 від 11 жовтня 2005 року, якою сторони досягли згоди щодо збільшення суми кредиту на 80 000 доларів США на строк до 11.10.2028 року.

26 червня 2013 р. ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Кредитпромбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта банк» за кредитними та забезпечувальними договорами право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора.

ОСОБА_3 порушив свої зобов'язання в частині повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 23.06.2015 р. складає 8 739 777,38 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 умови кредитного договору належним чином не виконував, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та проценти відповідно до умов договору своєчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 8 739 777, 38 грн. Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №49.28/21/С-П-05 від 11.10.2005 р. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 103,90 кв.м., яка належить відповідачу на праві власності, шляхом визнання за ПАТ «Дельта банк» права власності на предмет іпотеки, та визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта банк» Мозолевська В.В., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили, тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у їх відсутність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договоромбанкабо інша фінансова установа(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язаннямає виконуватися належним чином відповідно до умов договорута вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договоромабо законом.

Як вбачається із матеріалів справи і це було встановлено судом, ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_3 уклали кредитний договір №49.28/21/С-П-05 від 11.10.2005 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 120 000,00 доларів США на строк з 11.10.2005 р. по 11.10.2028р. (а.с.8-15). Відповідно до додаткового договору № 2 від 03.12.2008 р. розмір процентної ставки становив 14,83 % річних (а.с. 16-18).

З метою забезпечення виконання кредитного договору 11.10.2005 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №33/21/П/3-05, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О. М., зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №3788у (а.с. -23), відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_4, загальною площею 103,90 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияницею А.Ф., зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 7590.

20 червня 2007 року ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_3 уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору №49.28/21/С-П-05 від 11 жовтня 2005 року, якою сторони досягли згоди щодо збільшення суми кредиту на 80 000 доларів США на строк до 11.10.2028 року.

Згідно ч. 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанніможе бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язаннів обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договоромабо законом.

Зі справи вбачається, що ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимог, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 1441, відповідно до умов якого ПАТ «Кредитпромбанк» відступив ПАТ «Дельта банк» за кредитними та забезпечувальними договорами право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків, серед яких є право вимоги за кредитним договором №49.28/21/С-П-05 від 11.10.2005 року, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_3 (а.с.39-44).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку ОСОБА_3 має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 23.06.2015 р. складає 8 739 777,38 грн., з яких:

251 305,64 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

З 554 577,06 грн. - заборгованість за процентами;

848 995,20 грн. - заборгованість за пенею;

8 724,96 грн. - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту;

76 174,56 грн. - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з відсутністю в іпотечному договорі відповідного застереження, у позивача не виникло право вимоги у судовому порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

На підставі правової позиції, викладеної судовими палатами у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, при розгляді справи №6-124цс13, відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку"іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку"не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Сторонами по справі в п.4.3 іпотечного договору від 11.10.20015 року передбачено, що іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів: від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателям або погоджених з ним, від свого (іпотекодавця) імені, за умови, що кошти виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, виходячи з положень іпотечного договору та додаткових договорів до нього, сторони не передбачили застереження, яке за своїми правовими наслідками могло б передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання.

Окрім того, при зверненні до суду позивачем у порушення вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не зазначена вартість предмета іпотеки, визначена на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Доводи апеляційної скарги про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього передбачено п.4.4 іпотечного договору від 11 жовтня 2005 року, в якому зазначено, що у випадку коли виконання п.4.3 цього договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекдодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в тому числі звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки позивачем не надано доказів того, що ПАТ «Дельта Банк» вчиняло дії щодо задоволення своїх вимог одним із способів, передбачених п.4.3 договору, а відповідач своїми діями або бездіяльністю унеможливив виконання пункту 4.3 іпотечного договору.

Крім того, в матеріалах відсутні докази про отримання відповідачем листів-вимог позивача щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Копія реєстру поштових відправлень №09.06.2015/01 не може свідчити про отримання ним цих листів.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Мозолевської ВікторіїВікторівни- відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Судді: