АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Білич І.М.

ПоліщукН.В.

при секретарі Горовій Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року,

у с т а н о в и в :

У серпні 2013 року АТ «Укрексімбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 23 березня 2007 року № 28807С45 у сумі 307 125,11 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31 липня 2013 року становить 2 454 851,00 грн., та 3674,92 грн.; стягнуто суму сплаченого судового збору у розмірі 3441,00 грн., а всього стягнуто 2 461 966,92 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 1 липня 2015 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року змінено, викладено рішення в наступній редакції - стягнуто заборгованість за кредитним договором від 23 березня 2007 року № 28807С45 у сумі 307 125,11 доларів США, 3 674,92 грн. пені та суму сплаченого судового збору в розмірі 3441,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 1 вересня 2015 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

_____________________________________________________

Справа № 755/20233/13-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/13905/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що суд дійшов помилкового висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині заборгованості по кредиту, процентах, пені, їх розміру та строку. При цьому вказує, що позивач не виконав вимоги Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, та при укладенні додаткових угод не надав позичальнику інформацію про зміну істотних умов сплати споживчого кредиту, а тому відповідно до положень ч. 4 ст. 613 ЦК України у відповідача не виникло зобов'язання зі сплати процентів за кредитним договором.

ОСОБА_2 та його представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, представник апелянта надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, однак повідомлені ним причини неявки неповажні, крім того, довіреність налічує вісім представників, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Представник АТ «Укрексімбанк» - Гуйван Т.П. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 23 березня 2007 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 28807С45, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 400 000 доларів США строком до 15 березня 2028 року (том І, а. с. 6-14).

Графіком погашення кредиту, який є невід'ємним додатком до кредитного договору, передбачений порядок виконання договору шляхом внесення платежів у рахунок погашення кредиту (том І, а. с. 15-40).

Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, надав кредитні кошти шляхом видачі готівкових коштів через касу банку, що підтверджується заявою на видачу готівки № 11875 від 23 березня 2007 року (том І, а. с. 43).

За користування кредитом відповідач зобов'язаний сплачувати позивачу проценти у розмірі та строки, встановлені кредитним договором (підпункт 2.5.1 пункту 2.5 ст. 2 кредитного договору).

Крім того, згідно з п. 2.2.1 п. 2.2 ст. 2 кредитного договору позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту (долар США) у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR (12m) + 7,17 %, але не менше 12,50 % річних.

Відповідач, скориставшись кредитними коштами, в порушення умов порядку їх повернення протягом певного часу не проводить платежів в рахунок повернення кредиту та сплати процентів.

Унаслідок порушення умов договору в частині порядку та строків повернення позичених коштів у відповідача утворилась заборгованість, сума якої станом на 31 липня 2013 року становить 307 125,11 дол. США, що за курсом НБУ станом на 31 липня 2013 року становить 2 454 851,00 грн. та 3674,92 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 291 618, 00 дол. США, заборгованість за процентами 15507,11 дол. США, пеня у розмірі 1834 грн., пеня нарахована на прострочену заборгованість у розмірі 1840,92 грн. (том І, а. с. 41-42).

Сума боргу підтверджується виписками по рахунках, долученими до матеріалів справи (том І, а. с. 44-48).

Задовольняючи позов та стягуючи з ОСОБА_2 суму заборгованості, суд виходив з того, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за кредитним договором.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України закріплений обов'язковий характер зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з детальним розрахунком заборгованості, відповідач ОСОБА_2 станом на 31 липня 2013 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість у розмірі 307 125,11 доларів США та 3 674,92 грн., і яка складається з: 291 618,00 доларів США - заборгованості за кредитом (основним боргом); 15 507,11 доларів США - заборгованості за процентами; 1 834,00 грн. - пені, нарахованої на прострочену заборгованість за процентами; 1 840,92 грн. - пені, нарахованої на прострочену заборгованість за кредитом (основним боргом).

Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно положень пп. 2.6.2 п. 2.6 ст. 2, а також положень ст. 4 кредитного договору у разі невиконання позичальником будь-яких зобов'язань за кредитним договором позичальник зобов'язаний здійснити дострокове погашення кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, зборів та інших належних до сплати платежів за кредитним договором протягом 10 календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку про таке дострокове погашення.

У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитом, банком було направлено позичальнику відповідну вимогу № 153-7/468 від 21 червня 2013 року про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором протягом 10 календарних днів (том І, а. с. 48-50).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому, вимагати дострокового повернення, частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що відповідач

ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 307 125,11 доларів США, 3 674,92 грн. пені, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Доводи апелянта з приводу неповідомлення його належним чином про час, дату та місце розгляду справи в суді першої інстанції є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що у встановленому процесуальним законом порядку ОСОБА_2 повідомлявся про судові засідання за зареєстрованим місцем проживання.

Подібним доводам ОСОБА_2 була надана оцінка під час розгляду його заяви про перегляд заочного рішення, та, як вбачається з ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 1 вересня 2015 року, їх було визнано необгрунтованими.

Доводи апелянта з приводу того, що АТ «Укрексімбанк» не надав йому достатньої інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а саме змістом кредитного договору, наявністю підписів сторін на кредитному договорі, додатках до нього та всіх додаткових угодах про внесення змін до кредитного договору.

Зі змісту кредитного договору від 23 березня 2007 року № 28807С45 та додаткових угод до нього вбачається, що всі істотні умови, визначені чинним законодавством України, у тому числі про предмет договору, строки, порядок кредитування та погашення кредиту, сплати відсотків, права та обов'язки позичальника і банку, відповідальність позичальника, забезпечення та інші умови, сторонами кредитного договору було дотримано.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитна заборгованість нарахована банком не вірно, колегія суддів оцінює критично, оскільки зазначені обставини спростовуються матеріалами справи.

Колегією суддів розрахунок заборгованості перевірено.

Зазначений розрахунок є повним, чітким та зрозумілим, містить відомості про розмір заборгованості за кредитом та відсотками, нарахованої пені. В ньому також наявна інформація про погашення кредиту, відповідні періоди та розміри платежів. Розрахунок відповідає умовам кредитного договору. Апелянт не навів конкретних помилок, неточностей чи безпідставних нарахувань.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року в частині не зміненій рішенням Апеляційного суду м. Києва від 1 липня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук