Справа № 135/1620/14-ц Провадження № 22-ц/772/1921/2015Головуючий в суді першої інстанції Патраманський І. О.
Категорія 5 Доповідач Іванюк М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі : головуючого - судді Іванюка М.В, суддів ШеметиТ.М. та РибчинськогоВ.П, з участю секретаря ТопольськоїВ.О, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ладижинського міського суду від 12 травня 2015р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту та визнання права власності на майно, --

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014р. ОСОБА_3. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_4. Відкрилася спадщина, яку він прийняв, і 04 квітня 2007р. отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 Загалом він вже є власником 7/12 частин вказаної квартири.

Доньки спадкодавця - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину не отримували.

ОСОБА_3, посилаючись на те, що він протягом більше десяти років відкрито, безперервно і добросовісно володіє іншими 5/12 частинами даної квартири, особовий рахунок на яку оформлено на його ім'я, а весь тягар по утриманню квартири покладено виключно на нього, посилаючись на положення ст.317, 319, 328, 344ч.1 ЦК України, просив суд визнати за ним право власності на вказані частини квартири за набувальною давністю.

В лютому 2015р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_3. про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно. Зазначили, що їх матір ОСОБА_4 08.10.1996р. склала заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори ВерникТ.М, згідно з яким заповіла їм у рівних частках 1/2 частину зазначеної вище квартири. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у визначений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини подали до нотаральної контори заяви про прийняття спадщини. Частина квартири, яку успадкував ОСОБА_3. - це його обов'язкова частка, на яку він мав право як непрацездатна особа.

Посилаючись на те, що спадщину вони прийняли своєчасно, а також на те, що видача свідоцтва про право на спадщину не обмежується ніяким строком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2. просили суд визнати за ними право власності за кожною на 5/24 частин зазначеної квартири.

Також ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили встановити факт належності їм правоустановлюючого документа - заповіту від 08.10.1996р, складеного ОСОБА_4 та посвідченого державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори ВерникТ.М.

Необхідність встановлення такого факту пов'язана з тим, що ОСОБА_4. склала заповіт на користь ОСОБА_2 Любові Станіславівни, прізвище якої згідно паспорта громадянина Російської Федерації НОМЕР_1, виданого 31.07.2006р. Паспортним столом №1 м.Дубни Московської області, стало «Шретер-ОСОБА_2».

Також вказаний заповіт складено на ім'я ОСОБА_2, якій після розірвання шлюбу з громадянином ОСОБА_5 (на російській мові - ОСОБА_5) присвоєно прізвище - ОСОБА_2 (на російській мові). Згідно свідоцтва про шлюб від 25.05.2006р. в завіреному перекладі з чеської мови у м.Ржічани (Чеська республіка) 28.05.1999р. зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2). Після шлюбу їй присвоєно прізвище - ОСОБА_2.

Рішенням Ладижинського міського суду від 12 травня 2015р. позов ОСОБА_3. було задоволено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено. Стягнуто з них на користь держави суму судових витрат.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просять дане рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3. у задоволенні заявлених ним вимог і задовольнити їх зустрічний позов. Вважають, що при ухваленні рішення суд не з'ясував обставини, які мають значення для справи, порушив норми процесуального права і невірно застосував норми матеріального права.

В суді апеляційної інстанції представник апелянтів - ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_3. та адвокат ЛобуренкоС.В. просять відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Вислухавши зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог, заперечень і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню. Оскаржуване рішення повинно бути скасоване з ухваленням у справі нового рішення, яким ОСОБА_3. у задоволенні позову має бути відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2. слід задовольнити частково з таких підстав :

Всупереч вимогам п.п.3-5 ст.214 ЦПК України суд першої інстанції належним чином не з'ясував які правовідносини виникли між сторонами і яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так, задовольняючи позов ОСОБА_3, суд виходив з того, що він більше 10 років відкрито, добросовісно і безперервно користувався зазначеними 5/12 частинами квартири, а тому набув право власності на них. Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна. Адже в п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. У даному випадку спірним є майно, яке належним чином успадковано доньками спадкодавця ОСОБА_4. А позивач ОСОБА_3. не довів, що він про це не знав і не міг знати. Тобто, у даному випадку неможливо вважати, що вказаною частиною спадкового майна він заволодів добросовісно. У зв'язку з цим суд безпідставно застосував положення ст.344 ЦК України.

Також судом не враховано, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які її прийняли, ніяким строком не обмежена.

Тому суд мав би відмовити ОСОБА_3. у задоволенні заявлених ним вимог.

При цьому колегія суддів вважає, що зустрічний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає задоволенню лише в частині заявленої ними вимоги про встановлення зазначеного вище факту, що має юридичне значення. Адже при оформленні ними права власності на спадкове майно їм можуть перешкоджати вказані розбіжності, які виникли при оформленні особистих документів (пов'язано із зміною сімейного стану в інших країнах, набуттям ними інших прізвищ, особливостями мовного перекладу).

Разом з тим їх вимога про визнання права власності на частину квартири не може бути задоволена, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не позбавлені можливості оформити це право шляхом одержання в нотаріальній конторі свідоцтв про право власності на спадкове майно.

Згідно ст.309 ЦПК України зазначене є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції і ухвалення у даній справі нового рішення.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316, 317, 209, 218 ЦПК України, колегія суддів, --

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ладижинського міського суду від 12 травня 2015р. у даній справі скасувати.

Прохорову Анатолію Івановичу відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю.

Зустрічний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково. Встановити факт належності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правоустановлюючого документа - заповіту від 08.10.1996р, складеного ОСОБА_4 та посвідченого державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори ВерникТ.М.

У задоволенні вимог зустрічного позову про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на частину квартири - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :