Справа № 165/565/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/773/954/15 Категорія: 59 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

при секретарі Лимарі Р.С.,

з участю:

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобоязання відповідача повернути правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 транвя 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В березні 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.01.2008 року між ним та ОСОБА_3 акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») укладено договір відновлювальної кредитної лінії.

30.01.2008 року між ним та відповідачем було укладено договір іпотеки, в подальшому зі змінами від 16.11.2010 р., предметом якого є житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка, які знаходяться за адресою: вул. Луцька, 34 в м. Нововолинську Волинської області.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 12.12.2011 р. було стягнуто заборгованість в судовому порядку, яка згідно з ухвалою суду розстрочена на строк до 30.12.2014 року зі сплатою по 9618 грн. щомісячно.

Позивач зазначає, що сплатив усю суму заборгованості за рішенням суду, що підтверджується копією квитанції № 63646523 від 27.03.2015 року, однак при укладанні іпотечного договору він надав відповідачу правовстановлюючі документи на нерухомість, зокрема: свідоцтво про право власності на будинок, технічний паспорт, будинкову книгу, державний акт на право власності на земельну ділянку, що по даний час знаходяться в банку, який відмовляється їх повертати, тому просив суд зобовязати відповідача повернути йому всі вищенаведені документи.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2015 року позов задоволено.

Зобовязано ПАТ «Державний ощадний банк України» повернути ОСОБА_2 документи на будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: вул. Луцька, 34 в м. Нововолинську Волинської області, а саме: свідоцтво про право власності на будинок, видане виконавчим комітетом Нововолинської міської ради 07.12.2006 р., зареєстроване КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 25.12.2006 р., реєстровий № 17050559; технічний паспорт, будинкову книгу, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 543696, виданий відділом земельних ресурсів 18.11.2008 р. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ПАТ «Державний ощадний банк України» подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що воно ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права, просить дане рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 13.01.2008 року між позивачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір відновлювальної кредитної лінії на суму 350000 грн. зі строком виконання до 29.01.2018 року.

30.01.2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка, які знаходяться за адресою: вул. Луцька, 34 в м. Нововолинську Волинської області.

Внаслідок неналежного виконання позивачем умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 327413,13 грн., яка рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 12.12.2011 р. стягнута в судовому порядку. Ухвалою цього ж суду виконання даного рішення від 12.12.2011 р., було розстрочено на строк до 30.12.2014 року зі сплатою по 9618 грн. щомісячно відповідно до графіку ( а.с.16).

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки іпотечне майно належить ОСОБА_2 на праві власності, відповідач ПАТ «Державний ощадний банк України» без будь-яких правових підстав утримує правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку, таким чином створюючи йому перешкоди у користуванні своєю власністю.

Такі висновки суду є правильними та обґрунтованими.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов'язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Водночас зі змісту п. 1.2 іпотечного договору від 30.01.2008 р. вбачається, що предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: вул. Луцька, 34 в м. Нововолинську Волинської області.

Пунктом 2.1 встановлено, що іпотекодавець зберігає за собою право володіння, користування та розпорядження предметом іпотеки з урахуванням обмежень, встановлених цим договором.

Пунктом 4.4 право іпотеки припиняється: виконанням у повному обсязі зобовязання за кредитним договором; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Згідно з п.5.1.1 предмет іпотеки є власністю іпотекодавця і він (іпотекодавець) вправі ним розпоряджатися і на нього (предмет іпотеки) може бути звернуто стягнення без жодних обмежень та обтяжень.

Будь-яких посилань в тексті іпотечного договору щодо передачі та утримання банком правовстановлюючих документів колегія суддів не вбачає.

Відповідно до 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Належних та допустимих доказів правомірності утримання апелянтом оспорюваних документів, належних ОСОБА_2, апелянтом суду як першої так і апеляційної інстанції не надано.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12 - 15, 20 ЦК України) слід дійти висновку про те, що доводи апелянта не заслуговують на увагу з підстав їх необґрунтованості.

Враховуючи те, що суд відповідно до норм статей 10, 11 ЦПК України розглядав справу в межах заявлених вимог, суд правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді