АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер 2607/6449/12 Головуючий у 1- ін..: Богінкевич С.М. Апеляційне провадження 796/6859/2015 Доповідач: Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Корчевного Г.В., Шебуєвої В.А.,

при секретарі - Трофименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Подільської районної у м.Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство «Виноградар» про визнання права користування житловим приміщенням, зобов*язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з наведеним позовом і просила визнати за нею право користування АДРЕСА_1; зобов*язати відповідача перевести на неї особовий рахунок.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 02 березні 2015 року відмовлено у позові.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про задоволення позову.

Апелянт посилається на те, що вона є членом сім*ї наймача спірної квартири, яким був ОСОБА_3; до його смерті проживали однією сім`єю; вона виконує обов*язки з утримання житла, сплачуючи житлово-комунальні послуги.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 (довіреність від 15 лютого 2014 року т.1 а.с.225) підтримав апеляційну скаргу, представник Подільської районної у м.Києві державної адміністрації - Мороз Д.С. скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

За матеріалами справи ОСОБА_2 позов подала через свого представника - ОСОБА_4 (договір про надання правової допомоги від 26 квітня 2012 року т.1 а.с.10-13).

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, з 21жовтня 1964 року позивачка ОСОБА_2 знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 21 грудня 1964 року НОМЕР_1, актовий запис №664 (а.с.4, том 1).

Згідно актового запису про розірвання шлюбу, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ від 10 березня 1983 року, було зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.109).

Судом першої інстанції встановлено, що 17 квітня 1989 року ОСОБА_3 отримав ордер № 562 серія А на право зайняття квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.133).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада 2007 року у справі за позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 підставою для задоволення позову було її вибуття з 1995 року за місцем проживання свого чоловіка - ОСОБА_3, у квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.6-7).

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ст.65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Відповідно до ст.98 ЖК УРСР наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що с в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міськвиконкому 15 травня 1997 року, актовий запис № 669 (т.1 а.с.59) та листом ВРАЦС РС Івано-Франківського МУЮ від 25 листопада 2014 року № 807/03.4-2-16 (т.2 а.с.33-34).

Як вбачається з матеріалів справи у спірній квартирі був зареєстрований лише ОСОБА_3 з 03 жовтня 1989 року по 07 лютого 2008 року та був знятий з реєстраційного обліку у зв'язку із смертю, що підтверджується довідкою КП «Виноградар» №1237 від 04 вересня 2013 року (т.1 а.с.159).

У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що при вирішенні цієї категорії справ суди повинні перевіряти, чи дотриманий встановлений законом порядок при вселенні у жиле приміщення, зокрема: чи і була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

За матеріалами справи, на час отримання ОСОБА_3 ордеру на спірну квартири позивачка не була членом його сім*ї, оскільки реєстрація розірвання шлюбу між ними передувала отриманню ордеру.

Доводи апеляційної скарги, що позивачка була членом сім*ї померлого ОСОБА_3 спростовуються матеріалами справи.

Не приймаються до уваги і доводи апеляційної скарги, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада 2007 року було визнано, що ОСОБА_2 вибула з АДРЕСА_2 до свого чоловіка ОСОБА_3 з 1995 року за місцем його проживання у АДРЕСА_1, оскільки, як зазначено вище, наданими доказами підтверджується, що шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_2 було розірвано у 1983 році.

Дане рішення не може бути підставою для визнання за позивачкою право користування АДРЕСА_1. В позовній заяві позивачка посилається на це рішення суду, як на підставу задоволення її позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:

Судді: