Номер провадження: 22-ц/785/1792/15
Головуючий у першій інстанції: Кочко В. К.
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Овідіопільського районного суду Одеської області від 21 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, з участю третіх осіб на боці відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про розподіл майна подружжя; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третьої особи на боці відповідачів ОСОБА_6 про визнання майна спільним сумісним майном, визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_4, 22.12.2011 р. змінивши свої позовні вимоги, просив суд розділити спільне майно подружжя, а саме: меблевий гарнітур для спальної кімнати білого кольору, вартістю 2000 грн.; меблевий гарнітур для спальної кімнати коричневого кольору, вартістю 2000 грн.; меблевий гарнітур для кухні, вартістю 1000 грн.; меблевий гарнітур для прихожої, вартістю 1000 грн.; диван-кровать, вартістю 1100 грн.; меблевий гарнітур для кухні "вуголок", вартістю 500 грн.; телевізор "ЄлДжи", вартістю 1000 грн.; телевізор "Шарп", вартістю 2000 грн.; холодильник "Норд", вартістю 1500 грн.; пральну машину, вартістю 2000 грн.; генератор, вартістю 2000 грн.; драбину приставну, вартістю 1000 грн.; диван-кровать коричневого кольору, вартістю 1000 грн.; турбіну, вартістю 700 грн.; бензопилу, вартістю 900 грн.; кондиціонер "Дельта", вартістю 1400 грн.; електрокамін з декоративною підставкою, вартістю 2000 грн.; ДВД плеєр, вартістю 400 грн.; мангал, вартістю 1200 грн.; залізний стелаж, вартістю 2000 грн.; котел твердого палива, вартістю 2500 грн., автомобіль ВАЗ-2112, д/н НОМЕР_1, вартістю 29200 грн.; двоповерховий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1., вартістю 1354900 грн.

ОСОБА_4 посилався на те, що з 05.07.1989 р. по 16.05.2011 р. знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, вказане майно було придбане за спільні кошти, однак після розірвання шлюбу вони не дійшли до згоди на добровільний розподіл майна.

Позивач просив виділити йому автомобіль та1/2 частину будинку, визнавши за ним право приватної власності на цю частину будинку.

Відповідачці позивач просив виділити всі меблі і побутову техніку та1/2 частину будинку, визнавши за нею право приватної власності на цю частину будинку.

Також, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь понесені витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме: 1700 грн. сплачений судовий збір, 120 грн. сплачені витрати на ІТЗ, 121,80 грн. сплачений судовий збір за заяву про забезпечення доказів шляхом виклику свідка.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_7 підтримала змінені позовні вимоги ОСОБА_4 та просила задовольнити їх у повному обсязі.

ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, надавши письмові заперечення, в яких зазначала, що спірне майно є її особистою власністю, так як будинок був приватизований на її ім'я у 2006 p., кошти за автомобіль були виплачені особисто нею за кредитним договором, а меблі та побутова техніка були придбані за кошти її сина ОСОБА_5 у 2007 р.

У продовж слухання справи ОСОБА_3 змінювала свої заперечення проти позову та зазначала, що меблі та побутова техніка були у споживанні та перевезені до будинку з іншої квартири.

Треті особи на боці відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Третя особа на боці відповідача ОСОБА_5 пред'явив позов, який змінив та просив визнати автомобіль ВАЗ-2112, д/н НОМЕР_1, вартістю 31880 грн.; двоповерховий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1. спільним сумісним майном чотирьох осіб - ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Крім того, ОСОБА_5 просив визнати за ним право власності на1/4 частину зазначеного автомобілю та будинку.

ОСОБА_5 посилався на те, що є дитиною подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у період їх шлюбу проживав з ними однією сім*єю, вносив особисті кошти в придбання майна.

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_7 позовні вимоги ОСОБА_5 не визнали, просили відмовити у їх задоволенні.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_9 у судові засідання 10.11.2014 р. та 21.11.2014 р. не з'явились, про час слухання справи були повідомлені належним чином, не надали суду будь-яких доказів з приводу поважності причин неявки.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судові засідання 10.11.2014 р. та 21.11.2014 р. не з'явились, про час слухання справи були повідомлені належним чином, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутність.

Рішенням суду задоволено позов ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_3. принесла апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права а також задовольнити позов ОСОБА_5

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено наступне.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 05.07.1989 р. знаходились в зареєстрованому шлюбі, від якого дітей не мали.

На підставі рішення Овідіопольського райсуду Одеської обл. шлюб між ними був розірваний 16.05.2011р.

У період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 придбали меблі та побутову техніку, а саме: меблевий гарнітур для спальної кімнати білого кольору, вартістю 2000 грн.; меблевий гарнітур для спальної кімнати коричневого кольору, вартістю 2000 грн.; меблевий гарнітур для кухні, вартістю 1000 грн.; меблевий гарнітур для прихожої, вартістю 1000 грн.; диван-кровать, вартістю 1100 грн.; меблевий гарнітур для кухні "вуголок", вартістю 500 грн.; телевізор "ЄлДжи", вартістю 1000 грн.; телевізор "Шарп", вартістю 2000 грн.; холодильник "Норд", вартістю 1500 грн.; пральну машину, вартістю 2000 грн.; генератор, вартістю 2000 грн.; драбину приставну, вартістю 1000 грн.; диван-кровать коричневого кольору, вартістю 1000 грн.; турбіну, вартістю 700 грн.; бензопилу, вартістю 900 грн.; кондиціонер "Дельта", вартістю 1400 грн.; електрокамін з декоративною підставкою, вартістю 2000 грн.; ДВД плеєр, вартістю 400 грн.; мангал, вартістю 1200 грн.; залізний стелаж, вартістю 2000 грн.; котел твердого палива, вартістю 2500 грн.

Крім того, 04.05.2007р. за договором купівлі-продажу подружжями був придбаний на ім'я ОСОБА_4 автомобіль ВАЗ-2112, д/н НОМЕР_1, що знаходиться в користуванні позивача, який він оцінив на день подачі позову у 29200 грн.

Також, з 1996 р. по 2005 p., за спільні гроші ОСОБА_4 з ОСОБА_3 побудували двоповерховий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1., в якому знаходяться спірні меблі та побутова техніка.

06.12.2005р. розпорядженням Овідіопольської райдержадміністрації Одеської обл. будинок був прийнятий до експлуатації та 23.01.2006р. Таїровською селищною радою Овідіопольського p-ну Одеської обл. було видано свідоцтво про право власності на зазначений будинок на ім'я відповідачки.

На день подачі позову будинок був оцінений позивачем у 1354900 грн.

З 05.05.2006 р. ОСОБА_4 одноособово зареєстрований в будинку.

Як вбачається із копії трудової книжки на ім'я ОСОБА_4 та довідки ТОВ "Мах" позивач з 1992 р. постійно працював в Україні, мав дохід.

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 пояснили, що знайомі з сім'єю ОСОБА_4 з 1999 р., так як працюють з ним. Свідки пояснили, що з вказаного часу допомагали ОСОБА_4 в будівництві спірного будинку, позивач особисто робив більшу частину будівельних робіт, проводив всі роботи, пов'язані зі зваркою металу, встановлював ворота, двері, проводив водогін, встановлював батареї опалення, тощо. За всі будівельні матеріали ОСОБА_4 розраховувався з сімейного бюджету та за спільні з ОСОБА_3 кошти придбав нові меблі та нову побутову техніку, яку встановив в спірному будинку. У період будівництва ОСОБА_4 та ОСОБА_3 жили у двох як чоловік та дружина, вели спільне господарство, діти ОСОБА_3 від першого шлюбу жили окремо, в будівництві участі не приймали, своїми грошима за будівельні матеріали не розраховувались.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 пояснив, що знайомий з сім'єю ОСОБА_4 з 1997 р., так як працює з ним. Свідок пояснив, що є професійним електриком та проводив в спірному будинку електромережу. За цю роботу з ним розраховувався ОСОБА_4 Також, йому відомо, що позивач придбав нові меблі та нову побутову техніку, яку встановив в спірному будинку. Далі свідок пояснив, що діти ОСОБА_3 від першого шлюбу жили окремо, в будівництві участі не приймали.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 пояснив, що знайомий з сім'єю ОСОБА_4 з 1993 р., так як сторони жили на той час з ним по сусідству в с.Гарячківка Крижопольського p-ну Вінницької обл., позивач робив в кар'єрі. Далі свідок пояснив, що у 1996-1997 p.p. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 найняли його для проведення будівельних робіт в спірному будинку. До 2005 р. він проводив професійні будівельні роботи за які розраховувались тільки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Також, йому відомо було, що ОСОБА_4 мав постійне місце роботи, отримував там дохід, а ОСОБА_3 ніде не працювала. Далі свідок пояснював, що у період будування будинку ОСОБА_3 значний час хворіла, їй була зроблена операція.

Суд зробив правильний висновок, що посилання ОСОБА_3 на те, що спірні меблі та побутова техніка були придбані за кошти її сина ОСОБА_5 у 2007 р. є безпідставними та спростовується наступним.

Як вбачається із копії кредитного договору №Ск-592-000287/12-2007, укладеного між ВАТ "Родовід Банк" та ОСОБА_5, останній 04.12.2007 р. взяв споживчий кредит у розмірі 14727,15 грн.

Будь-яких вказівок на те, що зазначений кредит був виданий для придбання меблі та побутової техніки, в договорі не міститься.

Крім того, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що у 2006 p., він був запрошений до приміщення будинку де святкували завершення будівництва та бачив, що в будинку вже знаходились нові меблі та нова побутова техніка. Далі свідок пояснював, що у продовж будівництва спірного будинку жив в іншій квартирі ОСОБА_3, бачив там старі меблі та побутову техніку, які не були завезені до нового будинку. Також, свідок пояснив, що у період будівництва будинку сини ОСОБА_3 жили окремо, а син ОСОБА_14 безпосередньо жив в Крижопольському р-н,і Вінницької обл. де і отримував паспорт та водійське посвідчення.

Упродовж слухання справи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 змінювали свої пояснення щодо меблів та побутової техніки, зазначавши, що майно вже було у вжитку та до будинку було перевезене з АДРЕСА_1.

Суд правильно розцінив зміну мотиву заперечень проти позову в цій частині, як спробу відповідачки та 3-ої особи уникнути від розподілу майна.

Стаття 60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як встановлено ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Стаття 69 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На підставі ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначає, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.З ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно- будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Таким чином, представлені суду докази в своїй сукупності дали суду можливість зробити висновок про обгрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_4

Частина 1 статті 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Задовольняючі у повному обсязі позовні вимоги, суд правильно стягнув з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати на сплату державного мита у суму 1700 грн., витрати на 1ТЗ у сумі 120 грн., витрати на судовий збір за заяву про забезпечення доказів шляхом виклику свідка ОСОБА_13 у сумі 121,80 грн., які підтверджені письмовими доказами.

Відмовляючи у позову ОСОБА_5 суд виходив з наступного.

Посилання ОСОБА_5 на те, що він є дитиною подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спростовується свідоцтвом про народження ОСОБА_5, де зазначено, що він народився 12.09.1983р. та його батьком не значиться ОСОБА_4.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_4 здійснював усиновлення ОСОБА_5 суду не представлено.

Посилання ОСОБА_5 на те, що у період будування спірного будинку та укладення договору купівлі-продажу автомобілю він мешкав з ОСОБА_3 та ОСОБА_4. однією сім'єю спростовується копією паспорту НОМЕР_2 виданого 07.08.2002р. Крижопольським РВ УМВС України в Вінницькій обл. на ім'я ОСОБА_5, де зазначено, що останній був зареєстрований в Одеській області лише з 08.07.2010 р.

Цей факт також підтверджується довідкою ОСББ "Успіх" №85 від 21.03.2013р., з якої видно, що ОСОБА_5 зареєстрований в Одеській обл. з 08.07.2010р.

Тобто, у 2002 р. та до 08.07.2010р. ОСОБА_5 мешкав та був зареєстрований в Крижопольському р- ні, Вінницької обл.

Крім того, на період початку будівництва спірного будинку 1996 р. та до 2001 р. він був неповнолітнім, не мав особистого доходу.

Обгрунтовано не прийняті судом посилання ОСОБА_5 про те, що він сплачував грошові кошти за спірний автомобіль.

Як вбачається із кредитного договору №3279-028/07Р, укладеного 08.05.2007 р. з АКБ "Правекс-Банк" позичальником грошових коштів для покупки спірного автомобілю значиться ОСОБА_4.

На підставі договору поруки №3279-028/07Р від 08.05.2007 р. ОСОБА_5 значиться лише поручителем за вищезазначеним кредитним договором.

Як вбачається із довідки №3355/04-01-ЮТ від 20.05.2014 р. ПАТ КБ "Правекс-Банк" зобов'язання за кредитним договором виконані у повному обсязі ОСОБА_4 станом на 19.05.2014р.

На підставі довідки Овідіопольського районного суду Одеської обл. №11523 від 2810.2014 р. в період з 2007 р. по 2014 р. цивільні справи за позовом АКБ "Правекс Банк" до, в тому числі, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором №3279-028/07, укладеним 08.05.2007р., Овідіопольським районним судом Одеської обл. не розглядались.

Зазначене свідчить про те, що боргові зобов'язання зі сплати грошових коштів за спірний автомобіль виконані самим ОСОБА_4, а не його поручителем ОСОБА_5

Суд також обгрунтовано не прийняв як доказ показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 - рідних сестер ОСОБА_3, ОСОБА_18 - дружини рідного брата ОСОБА_3, ОСОБА_19 - сусідки по будинку ОСОБА_3, які зазначили, що негативно відносяться до ОСОБА_4 та засуджують його з приводу того, що він одружився на іншій жінці.

Суд також правильно не прийняв як доказ показання свідка ОСОБА_20, який є племінником ОСОБА_3,та лише в 2011 р. вперше приїхав в м.Одесу, не знав, що відбувалось до цього часу в її сім'ї.

Крім того, при допиті вказаних свідків у судовому засіданні ОСОБА_3, яка підказувала їм як треба відповідати на поставлені питання, була попереджена судом про недопустимість зазначених дій.

Статті 10,60 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні апеляційного суду підтримуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та її представник вважали за основне те, що рішенням суду були затронуті інтереси третіх осіб, які рішення суду не оскаржували.

Зважаючи на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Овідіопільського районного суду м. Одеси від 21листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді: О.Г. Журавльов

О.С.Комлева