Номер провадження: 22-ц/785/4965/15
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Парапана В.Ф., Панасенкова В.О.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Овідіопольського району Одеської області на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової суми,

встановила:

У вересні 2014 року, позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила що 01 серпня 2004 року між нею та відповідачем було укладено договір простого товариства, предметом якого являється здійснення спільної діяльності в сфері організації будівництва за адресою: АДРЕСА_1. За умовами зазначеного договору відповідач зобов'язаний своєчасно сплачувати внески в порядку, передбаченому договором. Однак, відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань, та не сплатив встановлену договором простого товариства грошову суму, в результаті чого позивачка змушена була за власний рахунок проводити будівництво, а у відповідача виник борг по сплаті внесків. З цих підстав позивачка просила стягнути з відповідача борг в сумі триста тисяч гривен.

У судовому засіданні сторони надали укладену та підписану мирову угоду з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок. За умови угоди:

- за ОСОБА_2 визнається право власності на два садових будинки з господарськими будівлями і спорудами позначені на плані під. літ. „А-2" загальною площею 104,9 кв.м., житловою - 37,0 кв.м., допоміжною - 67,9 кв.м; під літ. „Б-2,б" садовий будинок загальною площею - 124,6 кв.м., житловою - 24,8 кв.м., допоміжною - 99,8 кв.м., під літ. „б1" - сходи; під літ. „б2" - балкон; під літ. „В" - сарай; під літ. „Г" - літня кухня; під літ. „Д" - підсобне; під № „1-9,І" - споруди, розташовані на земельній ділянці, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 відмовляється від будь яких претензій до ОСОБА_3

Ухвалою суду від 01.10.2014р. вказана мирова угода була затверджена, а провадження по справі було закрито.

На вказану ухвалу прокурор Овідіопольського району подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, та направити справу на новий розгляд, посилаючись при цьому на порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами по справі стосується стягнення грошової суми за невиконання договору.

Затверджуючи мирову угоду, та закриваючи провадження по справі суд першої інстанції вказав на те, що укладена мирова угода не суперечить закону та не порушує прав інших осіб.

Колегія суддів вважає, що цей висновок зроблено судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З матеріалів справи вбачається, що документи підтверджуючі право власності на садові будинки, які стали предметом мирової угоди спірне нерухоме майно, відсутні, дане нерухоме майно збудовано на належній позивачці земельній ділянці без належного дозволу та належно затвердженого проекту.

Відповідно до наданого технічного паспорту, вказані в мировій угоді дачні будинки з господарськими будівлями і спорудами є самочинним будівництвом (а.с.10-18).

Також, у відповідності до вимог ст.376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Право на звернення до суду про визнання права на самовільно збудовані об'єкти нерухомості має лише особа, яка здійснила будівництво.

Відповідно до мирової угоди право власності на будівлі та споруди які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 визнається за ОСОБА_2, що також суперечить вимогам діючого законодавства, адже доказів того, що саме ОСОБА_2 будувала дані об'єкт нерухомості не надано, та до суду з позовом про визнання права власності вона не зверталася.

Крім цього, судом під час розгляду справи не встановлений факт додержання під час будівництва даного об'єкту протипожежних, санітарних та будівельних норм, додержання яких обов'язково для подальшої експлуатації об'єкту нерухомості.

Так, відповідно до наданого позивачкою висновку експерта (а.с.27-41), вказані вище об'єкти нерухомості по деяким критеріям не відповідають вказаним нормам.

Згідно ст. 29 Закону України „Про планування і забудову територій" (чинного на момент проведення будівництва), дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі: проектної документації; документа, що засвідчує право власності чи користування (в тому числі на умовах оренди) земельною ділянкою; угоди про право забудови земельної ділянки; рішення виконавчого органу відповідної ради або місцевої державної адміністрації про дозвіл на будівництво об'єкта містобудування; комплексного висновку державної інвестиційної експертизи; документа про призначення відповідальних виконавців робіт. У разі здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування для отримання дозволу на виконання зазначених робіт додається копія документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, або письмової згоди його власника на проведення зазначених робіт. Видача та реєстрація дозволу на виконання будівельних робіт здійснюється протягом одного місяця з дня подання заяви. Здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

У порушення вищевказаних норм чинного законодавства України було здійснено будівництво вищезазначених об'єктів нерухомості без отримання відповідних дозволів, обов'язкове отримання яких передбачено діючим законодавством України.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета спору. Згідно ч.5 ст.175 ЦПК України закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Мирова угода визнана ухвалою суду від 01.10.2014р. суперечить вищевказаним нормам діючого законодавства України.

Так, предметом позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 є стягнення грошової суми за невиконання умов договору.

В той же час, в мировій угоді йде мова лише про визнання за позивачкою права власності на самочинно збудовані дачні будинки.

Позовні вимоги заявлені у позовній заяві не відповідають предмету позову зазначеного у мировій угоді.

До того ж, відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Позивач не вчиняв відповідних дій щодо зміни предмета позову.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що винесена ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року не може вважатися законною та обґрунтованою, і тому вона підлягає скасуванню з направленням матеріалів до того ж суду для продовження розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 311, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Овідіопольського району Одеської області - задовольнити.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року - скасувати, справу направити до того ж суду першої інстанції для подальшого розгляду по суті у відповідності до чинного законодавства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф. Парапан

В.О. Панасенков