У Х В А Л А

пр. № 2/759/3383/15

ун.№ 759/12683/14-ц

26 листопада 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретарів судового засідання Левко О.О., Борисенко А.М., Дюрич М.М., представників відповідача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю як подружжя без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним та поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває вищезгадана цивільна справа.

У судове засідання 15.10.2015 року, позивач та/або його представник не з'явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином у відповідності до ч. 3 ст. 191 ЦПК України та. 5 ст. 74 ЦПК України (том №2, а.с. 176), проте, представником позивача - ОСОБА_5, особисто через канцелярію суду, а саме: 15.10.2015 року подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою, представника позивача (а.с. 191, том №2), доказів хвороби суду не надано. Окрім того, представником позивача зазначено, що докази поважності неявки будуть надані в наступному судовому засіданні.

У судове засідання 03.11.2015 року, позивач та/або його представник не з'явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України (том №2, а.с. 204), проте позивачем, особисто через канцелярію суду, а саме: 03.11.2015 року подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його хворобою, та у зв'язку неможливістю забезпечити явку свідків (том №2, а.с.198), доказів хвороби суду не надано, та зазначено, що докази поважності неявки будуть надані в наступному судовому засіданні.

У судове засідання 26.11.2015 року, позивач та/або його представник не з'явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України (том 2, а.с. 205), проте, позивач, особисто через канцелярію суду, а саме: 26.11.2015 року подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням його за межами м. Києва, та неможливістю забезпечити явку свідків (том №2, а.с.203), проте жодних доказів поважності неявки в засідання суду не надано. Так само, як і не надано доказів поважності неявки в судові засідання, які були призначені раніше та за клопотанням, як позивача так і його представника відкладались.

У судовому засіданні 26.11.2015 року, судом поставлено на обговорення питання про залишення позову без розгляду в порядку п.3) ч.1 ст. 207 ЦПК України.

У судовому засіданні 26.11.2015 року, представники відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, проти залишення позову без розгляду не заперечували, а також, просили разом з ухваленням рішення скасувати заходи забезпечення позову, які були вжитті ухвалою суду від 25.07.2014 року.

Суд, заслухавши думку представників відповідача, перевіривши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю як подружжя без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним та поділ спільного майна, без розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий i відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним i безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Справа перебуває в провадження судді Святошинського районного суду м. Києва Ключника А.С. з 22.04.2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Суд повинен контролювати процесуальну поведінку осіб, які беруть участь у справі, так як на них поширюється порядок цивільного судочинства, а значить обов'язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, а також нести відповідальність за зловживання правом. В прямі обов'язки осіб, що беруть участь у справі, входить дотримання процесуальної дисципліни на протязі всього провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 169 ЦПК України разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п.3) ч.1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

При цьому, судом враховуються, що у відповідності п. 3) ч. 1 ст. 207 ЦПК України зазначено, що суд залишає заяву без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Тобто, законодавцем не вказано про врахування поважності причин повторної неявки позивача.

Положення п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України повинні враховуватись у системному та логічному зв'язку із положенням ст.169 цього Кодексу, згідно з якою суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача без поважних причин (п. 3) ч. 1 ст. 169 ЦПК України), при повторній неявці належним чином повідомленого позивача, від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

Отже, законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто, не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду (другої підряд). Це пов'язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Крім того, таке положення закону пов'язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 157 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. При цьому, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з'явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв'язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду з правом на компенсацію витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 3 ст. 89 ЦПК України), а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 2 ст. 207 ЦПК України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. У зв'язку з наведеним, положення п. 3) ч. 1 ст. 207 ЦПК України якими передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду. За встановлених судом обставин, позивач не позбавлений права звернутися до суду, повторно після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач повторно не з'явився в судове засідання, від нього не надходило заяв про розгляд справи за його відсутності, що дає підстави дійти висновку про недобросовісне користування стороною у справі своїми процесуальними правами, що призводить до затягування розгляду справи, а тому зважаючи на повторну неявку позивача в судове засідання, його позовну заяву слід залишити без розгляду.

Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою суду від 25.07.2014 року накладено арешт на приміщення, (з №1 по № 11 (групи приміщень № 6 (в літері А), загальною площею 233,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, в тому числі, заборонено відчужувати вищезазначеного майна, накладеного арешт на автомобіль LEXUS RX450H, д.н.з НОМЕР_1, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2, в тому числі, заборонено відчужувати вищезазначеного майна до розгляду вищезазначеної цивільної справи по суті (том № 1, а.с. 27).

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про залишення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю як подружжя без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним та поділ спільного майна, без розгляду, то вважає за необхідне задовольнити клопотання представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову накладеного ухвалою суду від 25.07.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 27, 89, 157, 169, 207, 209, 210, 223, 293, 294 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, як подружжя без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним та поділ спільного майна - залишити без розгляду.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 липня 2014 року у справі ун.№759/12683/14-ц щодо накладення арешту на приміщення, (з №1 по № 11 (групи приміщень № 6 (в літері А), загальною площею 233,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, в тому числі, заборону відчуження вищезазначеного майна, та арешт з автомобіля LEXUS RX450H, д.н.з НОМЕР_1, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2, в тому числі, заборону на відчуження вищезазначеного майна.

Ухвалу суду після набрання законної сили направити на виконання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А. Ключник