Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2015 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Величко О.В.

при секретарі - Марченко Т.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Красноармійську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Красноармійської міської ради, про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Красноармійської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 03.10.2014 року за нею визнано право власності на вказаний об»єкт нерухомості в порядку спадкування за законом. Також відкрилась спадщина на земельну ділянку, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДН виданого на підставі Рішення виконкому Красноармійської міської ради від 18.02.1998 року за № 84. Вона звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини. Проте, нотаріус не може видати Свідоцтво про право на спадщину у зв»язку з невідповідністю даних обмінного файлу вище зазначеного державного акту, а саме з наявністю розбіжностей площі земельної ділянки, вказаної в акті та технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі від 09.101.2014 року. Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0610 га, призначеної для обслуговування жилого будинку та господарських будівель, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача Красноармійської міської ради в судове засідання не з»явився, просив ухвалити рішення на розсуд суду.

Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, з яким позивачка з 27.05.1956 року перебувала у зареєстрованому шлюбі ( а. с. 7), є власником земельної ділянки, призначеної для обслуговування жилого будинку та господарських будівель, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. ( а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. ( а. с. 5). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеної земельної ділянки.

Рішенням № РВ -014 відмовлено позивачці у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв»язку з невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України « Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме, інформація , що міститься в електронному документі та документації із землеустрою не відповідає даним щодо меж та площі земельної ділянки, які зазначені у державному акті на право приватної власності на землю.( а. с. 39).

Згідно довідки Управління Держземагентства у Красноармійському районі Донецької області нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,0610 га, яка розташована у АДРЕСА_1 складає 38161,60 грн.( а.с. 19)

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст. 1258 та 1261 ЦК України позивачка як єдина спадкоємиця звернулась до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав ( а. с. 12). Проте, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв»язку неможливістю видати Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку по причині невідповідністю даних обмінного файлу вищезазначеному державному акту, а саме розбіжності площі земельної ділянки, вказаної в акті і в технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.( а.с. 20).

Частина 1 статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ч. 1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов»язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб»єктів права власності і господарювання ( статті 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом ( частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу

Якщо спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, або з наявністю в них неточностей питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч. 2 ст. 118 ЗК України рішення органів місцевого самоврядування приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно із частиною третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів.

Відповідно до ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Як встановлено в судовому засіданні мета виготовлення позивачкою технічною документації є оформлення її спадкових прав.

Під час виготовлення за заявою позивачки технічної документації виявлені розбіжності площ земельної ділянки , що полягає у невідповідності розмірів земельної ділянки, які відображені в державному акті - площа земельної ділянки вказана 0,0592 га, тим, що були виявлені під час проведення нового вимірювання даної земельної ділянки внаслідок складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі - зазначена площа розміром 0,0610 га.

У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

На підставі ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, переходить право власності і на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Згідно Інформаційного листа від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз»яснень, викладених в пунктах 10,11 постанови Пленуму від 30.05.2008 року № 7 про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення) на підставі правовстановлюючих документів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачкою надано правовстановлюючий документ на житловий будинок за надвірним спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 - рішення Красноармійського міськрайонного суду від 03.10.2014 року; державний акт на право приватної власності на землю серії ДН виданого Красноармійською міською радою, підтверджуючий справо власності спадкодавця на земельну ділянку, площею 0,0592 га, призначену для обслуговування вказаного жилого будинку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1; технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі , згідно якої площа земельної ділянки становить 0,0610 га.

З урахуванням вищезазначених норм права, обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Красноармійської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1268, 1269,1270 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.10, 11, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Красноармійської міської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0610 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, що розташовані в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя