Справа № 466/5066/13 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/783/2105/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
У Х В А Л А

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Шандра М.М., Левик Я.А.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: присутні представник ЛМР ОСОБА_2, третьої особи ПП «Наш ринок» ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Львівської міської ради та представника ПП «Наш ринок» - ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 26 грудня 2014 року у справі за позовом Львівської міської ради до фізичної особи підприємця ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: третя міська клінічна лікарня, управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, приватний нотаріус ОСОБА_7, приватне підприємство «Наш ринок» про встановлення нікчемності договорів купівлі-продажу та визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2014 року у задоволенні заяви Львівської міської ради про ухвалення додаткового рішення у цивільній праві за позовом Львівської міської ради до фізичної особи підприємця ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: третя міська клінічна лікарня, управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, приватний нотаріус ОСОБА_7, приватне підприємство «Наш ринок» про встановлення нікчемності договорів купівлі-продажу та визнання права власності відмовлено.

Ухвалу суду оскаржили представник Львівської міської ради ОСОБА_8 та представник ПП «Наш ринок» - ОСОБА_3

Львівська міська рада в апеляційні скарзі покликається на її незаконність, необґрунтованість, на неправильне застосування норм процесуального права. Зокрема зазначає, що суд безпідставно відмовив позивачу у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, дійшовши при цьому до помилкового висновку, що Львівською міською радою не заявлялася вимога про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів, а питання застосування наслідків судом не досліджувалося. Просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2014 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник ПП «Наш ринок» - ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у вирішенні питання застосування наслідків недійсності правочину. Вирішення даного питання є складовою реалізації права громади м. Львова на реальне виконання рішення суду про визнання права власності на нерухомість. Зокрема зазначає, що враховуючи норми матеріального права про необов»язковість заявлення вимог про застосування наслідків нікчемності правочинів, але про обов»язок суду вирішити це питання самостійно, в контексті реалізації права позивача на виконання рішення суду, слід вважати, що норми матеріального права мають переважне значення перед нормами процесуального права. Просить ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 26 грудня 2014 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання ухвалення додаткового рішення - застосування наслідків нікчемності правочинів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з»ясувавши обставини справи та провівши перевірку їх доказами, оцінивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та повернення до суду першої інстанції для вирішення питання ухвалення додаткового рішення у справі.

Відповідно до вимог ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати (п.1,2 ч.1 ст.220 ЦПК).

Таким чином, закон чітко встановлює підстави для ухвалення додаткового рішення, які, поряд з завданнями цивільного судочинства, встановленими ст.1 ЦПК, визначеними способами судового захисту, відповідно до ст.ст.3, 4 ЦПК, та обов»язку суду, передбаченого ч.4ст.10 ЦПК, п.1-3 ч.6 ст.130 ЦПК, а також враховуючи предмети, підстави та зміст заявлених вимог позивача, зобов»язували суд першої інстанції задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, представниками позивача у заявах про уточнення позовних вимог від 15.10.2013 року та від 12.12.2013 року зазначалось про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів із покликанням на ч.5 ст.216 ЦК. Ця правова норма передбачає, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред»явлена будь-якою заінтересованою особою.

Нормами процесуального права не передбачено вимог до форми і змісту позовної заяви чи заяви про уточнення позовних вимог, які б встановлювали правила оформлення таких заяв по аналогії з судовими рішеннями, які складаються із вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин. Тому не зазначення вимоги в умовній «резолютивній» частині заяви про уточнення позовних вимог не може трактуватись у бік звуження процесуальних прав позивача, який висловився щодо необхідності застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів у прийнятих судом заявах, які відповідали вимогам ст.119 ЦПК і наголосив на необхідності прийняття додаткового рішення у заяві, що відповідає вимогам ст.220 ЦПК.

Такі висновки апеляційного суду кореспондуються з роз»ясненнями Верховного Суду України у постанові від 18.12.2009року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», де зазначено, що вирішуючи за позовами про визнання питання про наявність або відсутність тих чи інших правовідносин, суд при задоволенні позову зобов'язаний у необхідних випадках зазначити в резолютивній частині рішення і про ті правові наслідки, які тягне за собою таке визнання (наприклад, про анулювання актового запису про реєстрацію шлюбу в разі визнання його недійсним, анулювання свідоцтва про право власності в разі задоволення позову про витребування майна від добросовісного набувача тощо).

Тому, ухвалюючи рішення про визнання права власності за Львівською міською радою на об»єкт нерухомого майна, суду належить визначитись щодо реєстрації права власності на цей об»єкт за іншими особами, яка засвідчує їх право власності.

Крім того, судом першої інстанції при вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення не дотримано процесуальний порядок його розгляду.

Відповідно до вимог ст.220 ЦПК України,суд ухвалює додаткове рішення чи постановляє ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Сторонами у справі є позивач та відповідачі - ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_5

Зазначена у статті норма, що їх присутність на судовому засіданні не є обов»язковою не свідчить про можливість недотримання вимог про належне повідомлення сторін, як передбачено ст.ст.74-76 ЦПК.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази належного повідомлення усіх сторін про судове засідання 26.12.2014року. Згідно журналу судового засідання від 26.12.2014 року (а.с.58-64 т.3), на засіданні були присутні лише представники: позивача ОСОБА_8, одного з відповідачів ОСОБА_4 ОСОБА_10 та третьої особи пп «Наш ринок» ОСОБА_3

Суд постановив ухвалу із занесення до журналу судового засідання про судовий розгляд у відсутності осіб, які не з»явились, не перевіривши дотримання вимог норм процесуального права щодо їх належного повідомлення.

Відповідно до ст.158 ЦПК, розгляд судом справи відбувається в судовому засіданні з обов»язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відтак, проводячи системний аналіз процесуальних норм, колегія суддів не може вважати порядок розгляду питання ухвалення додаткового рішення дотриманим.

Як передбачено п.3 ч.1 ст.312 ЦПК, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Доводи апеляційних скарг представників ОСОБА_3 та ОСОБА_8 колегія суддів приймає як обґрунтовані, задовольняє апеляційну скаргу пп «Наш ринок», а апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольняє частково, беручи до уваги неточність формулювання прохальної частини скарги щодо направлення справи для продовження розгляду, враховуючи, що розгляд справи по суті відбувся, розгляд зави про ухвалення додаткового рішення не є тотожним поняттям, а фактично є вирішенням питання у розумінні п.3 ч.1 ст.312 ЦПК.

Слід також зауважити, що розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення не передбачає необхідності дотримання усіх вимог щодо нового судового розгляду, зокрема роз»яснення права відводу судді, оскільки додаткове рішення ухвалюється тим складом суду, що прийняв рішення.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду встановивши, що суд першої інстанції порушив порядок розгляду питання про ухвалення додаткового рішення, скасовує цю ухвалу та передає вирішення питання до суду першої інстанції, у тому ж складі (тим же суддею).

Керуючись ст.303, ч.2ст.307, п.3ч.1ст.312, ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника приватного підприємства «Наш ринок» - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2014 року скасувати. Справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання ухвалення додаткового рішення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не оскаржується у касаційному порядку.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Я.А. Левик

ОСОБА_11