Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/615/15-ц
Провадження по справі 2/281/240/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року смт Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Денисюк І.І.,

за участі секретаря судового засідання Гельвейчук І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Лугини справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідач відмовляється належно виконувати укладений між ними договір позики та повертати борг.

Мотивував свої вимоги тим, що він 22.11.2014 року надав у борг відповідачу 22000,00 грн., строком на шість місяців.

Про отримання грошових коштів, відповідачем було складено письмову розписку, яка містяться у матеріалах справи. У встановлений строк відповідач борг не повернула, а тому як зазначає позивач він змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав і просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу та інфляційні витрати.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд стягнути з відповідача заборгованість.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі. Вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині основної суми боргу.

Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повних і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

В конкретному випадку, суд вважає, що сторонами спору є позивач ОСОБА_1, як позикодавець та відповідач ОСОБА_2, як позичальник.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було передано у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 22000,00 грн., а відповідач в свою чергу отримавши грошові кошти у присутності двох свідків написала письмову розписку з зазначенням терміну повернення позички шість місяців, тобто термін повернення становив 22.05.2015 року (а.с. 8).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд вважає переконливо доведеними позовні вимоги позивача та вважає можливим стягнути з відповідача на його користь 22000,00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення 22000,00 грн., підлягає задоволенню.

Оскільки, на день розгляду справи з боку позивача, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження між сторонами домовленості щодо врахування індексу інфляції при отриманні боргу, за весь час прострочення грошового зобовязання, а також три відсотки річних від простроченої суми, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, приходить до висновку про необґрунтованість позову ОСОБА_1 в даній частині та про те, що вище вказані обставини, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому вказана вимога не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 526, 610, 625, 1050 ЦК України, ст. ст. 208-209, 212-215, 294-296 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 22000,00 (двадцять дві тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Житомирської області через Лугинський районний суд Житомирської області.

Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні під час оголошення рішення суду, мають право оскаржити його протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя І.І. Денисюк