У х в а л а

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В., Cтупак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу (депозиту), за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 23 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила під час розгляду справи, до Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу (депозиту).

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 17 жовтня 2014 року вона уклала з ПАТ «Дельта Банк» договір банківського вкладу №7216, згідно якого розмістила в банку строковий вклад в розмірі 140 000 грн, із строком залучення вкладу по 15 січня 2015 року, під 13% річних. 12 січня 2015 року позивач звернулась до банку з заявою про повернення суми вкладу з нарахованими відсотками. Проте вклад позивачу не було повернуто.

Враховуючи викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача суму неповернутого вкладу в розмірі 158 287 грн 97 коп, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 539 грн 28 коп - трьох процентів річних від простроченої суми.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 23 червня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу у розмірі 154 063 грн 99 коп.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що зобов'язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання, проте оскільки внесені позивачем грошові кошти на його вимогу у визначені договором строки не повернуті, то є підстави для повернення цих грошових коштів на користь позивача у судовому порядку.

Проте із вказаними висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 17 жовтня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір №7216 банківського вкладу (депозиту) «Найкраща пропозиція on-line» на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговуванням платіжної картки, відповідно до якого на ім'я останньої відкрито рахунок № НОМЕР_1 у гривнях, на який 17 жовтня 2014 року внесено грошові кошти у розмірі 140 000 грн.

Відповідно до зазначеного договору №7216 банківського вкладу (депозиту) «Найкраща пропозиція on-line» у гривнях, згідно з п. п. 1.3, 1.6 вклад залучився на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок по 15 січня 2015 року включно.

Нараховані проценти за вкладом виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та Правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_2, відкритий в установі банку (п. 1.9).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 10 червня 2015 року, викладеною у постанові № 6-36цс15, закінчення строку дії договору банківського вкладу і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Однак на порушення вищенаведених норм процесуального права суди, не надали належної оцінки наявним у справі доказам, а саме - укладеному між сторонами у справі договору, не дослідивши у достатньому обсязі його умови, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, пунктом 1.10 договору банківського вкладу (депозиту) «Найкраща пропозиція on-line» у гривнях №7216, укладений 17 жовтня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1, встановлено, що вклад виплачується за закінченням строку розміщення вкладу, зазначеного у п. 1.3 цього договору, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки № НОМЕР_3.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд всупереч вимог ст. ст. 212, 303, 304, 315 ЦПК України помилково відхилив та не звернув достатньої уваги на доводи апеляційної скарги про переведення банком грошових коштів на поточні рахунки позивачів, які відкриті в цьому банку, а отже належне виконання ним умов договору.

При цьому апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку, що вкладник не може зняти грошові кошти та проводити з ними розрахунки, а тому не можна вважати виконаним договір, адже такий висновок суперечить умовам укладеного між сторонами договору та не підтверджений відповідними належними та допустимими доказами, а в силу вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин не є обґрунтованим висновок суду про порушення відповідачем умов договорів та, виходячи з цього, порушення прав позивачів.

Оскільки суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303 <nau://ukr/1618-15|st303>, 304, 315 ЦПК України в достатньому обсязі не перевірив доводів апеляційної скарги, а також законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, чим порушив норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 23 червня 2015 року скасувати, а справу передати на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Cтупак