РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Бородіної О.В.

при секретарі Алімурадовій Т.Я.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Другої Харківської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Харківського управління юстиції, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова із вказаним позовом, та визнати за ним право власності на 1/3 частину будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом, який належав його батьку ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що після смерті батька він та його рідні брати є спадкоємцями першої черги. Він своєчасно у шестимісячний строк подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька, але отримати свідоцтво на спадщину - на частину будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 він не може, оскільки у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на будинок, вказані документи знаходяться у його брата - відповідача, але відповідач документів до державного нотаріату не надає, сам не з»являється, чим перешкоджає реалізації його права на отримання спадщини. Також позивач просить у позові зобов»язати ОСОБА_3 відділ державної виконавчої служби в м. Харкові розділити майно згідно рішень Ленінського районного суду м. Харкова та вселити його в домоволодіння по АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали і дали пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві фактам.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що спадкоємці мають право звертатися до суду з позовом про визнання права власності на спадщину лише тільки після застосування загальної процедури оформлення спадщини у нотаріуса, якщо нотаріус відмовив спадкоємцям у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право власності на спадщину. Позивачі не надали суду документ, що підтверджує відмову нотаріальної контори у вчиненні нотаріальної дії, у зв»язку з чим позовні вимоги по даній справі не можуть бути задоволені судом.

Представник відповідача ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Харківського управління юстиції у судове засідання не з"явився, була надана заява про слухання справи за їх відсутністю.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з"явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутністю,

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи за ОСОБА_5 - на праві власності зареєстровано 37/200 частин житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, на підставі рішення народного суду Ленінського району м. Харкова від 15.08.1964 р., рішення народного суду Ленінського районного суду м. Харкова від 14.06.1984 р.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 30.06.1999 року.

Після його смерті залишилася спадщина у вигляді 37/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1

Спадкоємцями першої черги є рідні сини спадкодавця - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4.

Позивач, ОСОБА_1 19.08.1999 року, тобто в передбачений законом шестимісячний строк, подав заяву до Другої Харківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5.

Дружина спадкодавця - ОСОБА_6, яка також входила до кола спадкоємців першої черги, від прийняття спадщини відмовилася на користь сина - ОСОБА_1.

Інших заяв від спадкоємців до Другої Харківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 або про відмову від прийняття спадщини не надходило.

Спадкоємець, ОСОБА_2, як зазначено позивачем та не заперечувалося відповідачем, прийняв спадщину на частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 після смерті батька фактично, оскільки на момент його смерті проживав у вказаному домоволодінні.

Суд констатує, що правовідносини, які відповідають встановленим фактам, врегульовані Перехідними та Прикінцевими положеннями ЦКУкраїни від 16.01.2003 року та нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р. відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 524 ЦК України (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

За змістом ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого.

У відповідності до ст. 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Статтею 553 ЦК України (1963 року) передбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Враховуючи те, що спадкоємець - ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_5, до нотаріальної контори не звертався, також він фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном, тобто відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 року) він є спадкоємцем який відмовився від спадщини.

За таких обставин із врахуванням зазначеного позивач має право на спадкування за законом на частку спадкового майна - частини спірного будинку, яка належала на праві власності спадкодавцю, більшу ніж ним заявлено у позові.

Але дане рішення, із врахуванням ч.1 ст.11 ЦПК України, суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог.

Право позивача на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті батька підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах цивільної справи в їх сукупності та які були приведені вище.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання права власності на 37/600 (37/200х1/3=37/600) частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_5.

Суд вважає необгрунтованими заперечення відповідача та його представника про те, що спадкоємець не мав права на звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на спадщину, оскільки у нього відсутня письмова відмова нотаріуса на вчинення нотаріальної дії і це являється підставою для відмови у задоволенні позову.

Судом встановлено, що після смерті батька позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але оформити свідоцтво про право на спадщину на частину будинку в нотаріальній конторі не має можливості, оскільки у нього відсутні необхідні для цього документи: оригінали правовстановлюючих документів на спірний будинок, які знаходяться у відповідача, а той не надає цих документів нотаріусу.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Приймаючи до уваги наведені вище обставини суд вважає, що позивач мав право на судовий захист своїх цивільних прав, а саме звернутися до суду за визнанням за ним права власності на спадщину, відсутність у нього за таких обставин письмової відмови нотаріуса стосовно оформлення свідоцтва про право на спадщину не являється підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 319 ч.1, 391, 356, 358 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти вселення позивача до будинку по вул. Підгірній. 40 у м. Харкові, зазначаючи, що він має інше житло.

За таких обставин суд виходить з того, що відповідач заперечує проти вселення та проживання позивача в будинку і, частина якого також належить йому на праві власності, тобто право позивача щодо користування належним йому майном порушується, а тому підлягає захисту, шляхом його вселення до будинку.

Що стосується вимоги якою позивач просить зобов'язати ОСОБА_3 відділ державної виконавчої служби у м. Харкові розділити майно згідно рішення суду та вселити позивача до будинку, суд зазначає наступне.

В силу статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

При цьому такі заявлені позовні вимоги мають на меті перекладання функцій суб'єкта владних повноважень на суд, в той час, як законодавством передбачений певний порядок проведення виконавчих дій та чітко врегульований Законом України «Про виконавче провадження» .

Суд не може підміняти державний орган, зобов'язуючи його вчиняти дії та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Крім того, розділення майна до повноважень державної виконавчої служби не належить.

Враховуючи те, що зазначена позовна вимога не відповідає встановленим законом або договором способом захисту прав, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60 , 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Другої Харківської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Харківського управління юстиції, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 37/600 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вселити ОСОБА_1 до житлового будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, або якщо рішення було ухвалене за відсутності осіб, що приймають участь у справі, протягом 10 днів з моменту отримання рішення.

Суддя О.В. Бородіна