Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 219/7719/14 -цГоловуючий у 1-й інстанції Букрєй С.П.
№ 22-ц/778/3503/15Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Осоцького І.І.

суддів Панкеєва О.В., Гончар М.С.

при секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Квант АО (надалі ТОВ «Квант АО») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за комунальні послуги та судових витрат

ВСТАНОВИЛА:

25.12.2014 року ТОВ «Квант АО» звернулось до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість по сплаті послуг за водопостачання за адресою: Донецька область Артемівський район с. Роздоловка вул. Толочкова, 1 за період з 01.02.2013 року по 01.09.2014 року у сумі 3 782,0 грн., а також понесені судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що відповідно до рішення Роздолівської сільської ради № 6/28-129 від 23.11.2012 року і на його підставі укладеного між радою та ТОВ «Квант АО» договору № 7 від 23.11.2012 року, позивач з цього часу надає послуги на постачання води, у тому числі і населенню с. Роздоловка Артемівського району Донецької області.

Рішенням Роздолівської сільської ради № 6/30-144 від 28.12.2012 року були затверджені тарифи на послуги з водопостачання, що надаються ТОВ «Квант АО» населенню в межах 8.61 гривня за м3.

Між позивачем та ОСОБА_2, яка мешкає за адресою: Донецька область Артемівський район с. Роздоловка вул. Толочкова, 1, особистий рахунок № 860 та позивачем склалися договірні відносини, за умовами яких позивач надав відповідачці за період з 01.02.2013 року по 01.09.2014 року послуг з водопостачання в кількості 492 м3, а отримав від відповідачки оплату лише у розмірі 488,43 грн., т.т. за 56,7 м3 води.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2015 року, з урахуванням ухвали від 20.04.2015 року про виправлення описки (а.с.71), позовні вимоги ТОВ «Квант АО» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за комунальні послуги та судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Квант АО» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з водопостачання за період з 01.02.2013 року по 01.09.2014 року в розмірі 3 779,79 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач ТОВ «Квант АО» зазначене рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувало.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

У судове засідання 23.06.2015 року належним чином повідомлені про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом (а.с.84-86) всі особи, які беруть участь у цій справі, не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх осіб, які беруть участь у цій справі, та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст. ст. 509, 527, 625 ЦК України ст.ст. 10-11, 57-60, 79, 86, 88, 209, 212-215 ЦПК України та виходив з обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача у частині їх задоволення у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до рішення Роздолівської сільської ради № 6/28-129 від 23.11.2012 року (а.с.5) і на його підставі укладеного між радою та ТОВ «Квант АО» договору № 7 від 23.11.2012 року (а.с.6-7), позивач з цього часу надає послуги на постачання води, у тому числі і населенню с. Роздолівка Артемівського району Донецької області.

Рішенням Роздолівської сільської ради № 6/30-144 від 28.12.2012 року (а.с.3-4) були затверджені тарифи на послуги з водопостачання, що надаються ТОВ «Квант АО» населенню в межах 8,61 грин. за м3.

У період з 01.02.2013 року по 01.09.2014 року між сторонами у цій справі склалися договірні відносини, за умови яких позивач ТОВ «Квант АО» надав відповідачці ОСОБА_2 послуги з водопостачання за адресою: Донецька область Артемівський район с. Роздоловка вул. Толочкова, 1 (а.с.9), а відповідач вносила відповідні платежі позивачу за фактичне отримання послуг по водопостачанню.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем є фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

В силу вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність письмового договору між ТОВ «Квант АО» та ОСОБА_2 щодо надання послуг з централізованого водопостачання, не звільняє ОСОБА_2 від сплати останніх за фактично спожиті послуги в силу вимог закону.

В силу вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник, у даному випадку відповідач) зобовязана вчинити на користь другої сторони (позивача) певну дію (у даному випадку сплатити гроші за спожити і послуги з центрального водопостачання (ст. 509 ч. 1 ЦК України).

Відповідно до наданих відповідачем ОСОБА_2 суду першої інстанції через представника за довіреністю (а.с.25) ОСОБА_3 копій квитанцій до прибуткового касового ордера відповідачем за вказаний у позові період було спожито 58 м3 води і внесено оплату за послуги, в тому числі субсидія, у сумі 549,09 грн. (а.с.35-39).

Відповідно до наданої позивачем ТОВ «Квант АО» через представника за довіреністю (а.с.17) ОСОБА_4 інформації (а.с.45-48) станом на 01.09.2014 року відповідачем ОСОБА_2 використано за період з 01.02.2013 року по 01.09.2014 року 477 м3 води, що підтверджено підписом відповідача.

При цьому, суд першої інстанції правильно не прийняв вказану в акті кількість (479 а.с.44), оскільки ця дописка в акті належним чином не оговорена і оспорювалась у суді першої інстанції представником відповідача.

Реальність показників лічильника саме у цій кількості /477 м3/ станом на 01.09.2014 року підтверджується хронологією засвідчених показників лічильника відповідачки станом на 09.04.2014 року, що підтверджується повідомленням позивача про наявність заборгованості у розмірі 437 м3; у травні 2014 року показники лічильника складали 468 м3, що підтверджується актом звірки станом на травень 2014 року. Відповідно до акту контрольної перевірки від 25.03.2015 року показники лічильника складали 479 м3.

Таким чином суд першої інстанції правильно вважав, що сукупність вказаних доказів підтверджують, що станом на 01.09.2014 року показники лічильника відповідача складали 477 м3.

Суд першої інстанції також правильно встановив, що цей лічильник відповідача було встановлено і опломбовано, /т.т. прийнято до експлуатації/ відповідачці з травня 2013 року, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 444 від 30.04.2013 року за опломбування лічильника, то відповідно до кінцевих показників цього лічильника відповідачкою за період з 01.05.2013 року по 01.09.2014 року було спожито 477 м3 води, за які вона повинна сплатити відповідно до встановленого рішенням Роздолівської сільської ради № 6/30-144 від 28.12.2012 року (а.с.3-4) тарифу на послуги з водопостачання, що надаються ТОВ «Квант АО» населенню в межах 8,61 грн. за м3 у розмірі /8,61 грн. х 477м3 =/ 4106,97 грн.

Відповідно до досліджених у судовому засіданні у суді першої інстанції квитанцій до прибуткового касового ордера за період з 01.05.2013 року по 01.09.2014 року відповідачем сплачено 324,78 грн., що складає 38 м3 спожитої води.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідачем не сплачено за вказаний період 439 м3 води (розрахунок: 477 м3 38 м3) на суму 3 779,79 грн., (розрахунок: 8,61 грн.*439 м3), що й є боргом відповідачки перед позивачем.

Одночасно суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги заперечення представника відповідача стосовно правильності оплати послуг та фіксації показників лічильника у платіжних документах, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що такі показники в платіжних документах не відповідають реальним показникам лічильника за відповідний період, т.т. вони занижувалися, що і призвело до боргу за оплату послуг по водопостачанню.

Крім того, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги результати перевірки лічильника, як доказ відсутності заборгованості відповідачки з наступних підстав.

Представником відповідача надана суду довідка № 52 від 27.03.2015 року про непридатність лічильника води НЕ-1,5 № 09373774, який не відповідає вимогам ГОСТ 8.156-83 (порушена герметичність а.с.56).

Відповідно до п.16 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою Кабінету міністрів України № 630 від 21.07.2005 року (із змінами та доповненнями) у разі виникнення сумнівів щодо правильності показань квартирних засобів обліку споживач в установленому порядку може проводити їх позачергову повірку за власні кошти, про що інформує виконавця. Якщо виявлена у показаннях помилка виходить за межі, передбачені у паспорті квартирного засобу обліку, виконавець повинен здійснити перерахунок плати за споживання води з дня останньої повірки або встановлення засобу обліку.

Разом з тим, відповідно до Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190 (далі - Правил) установлений відповідний порядок щодо зняття засобів обліку, у тому числі для проведення їх повірки.

Так, відповідно до п. 5.16 вказаних Правил у разі виникнення у споживача обґрунтованих сумнівів щодо правильності показів засобу обліку він може звернутися до виробника або спеціалізованої організації з заявою про його позачергову повірку, але при цьому п. 5.18 Правил встановлює, що знімати засоби обліку має право лише виробник або споживач за дозволом виробника.

В судовому засіданні судом першої інстанції було правильно встановлено, що лічильник води НЕ-1.5 № 09373774, який було встановлено за місцем проживання відповідачки, знято і направлено на дослідження в порушення вказаних Правил, а саме: знято не позивачем і без дозволу позивача (а.с.57), що підтвердив у судовому засіданні у суді першої інстанції сам представник відповідача.

При таких обставинах, суд першої інстанції правильно вважав, що відповідач позбавив себе можливості, відповідно до п.16 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою Кабінету міністрів України № 630 від 21.07.2005 року (із змінами та доповненнями) на здійснення перерахунку плати за споживання води з дня останньої повірки або встановлення засобу обліку у звязку з непридатністю лічильника.

Доводи апеляційної скарги відповідача є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним у запереченнях проти позову позивача у цій справі та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та мешкає за адресою: Донецька область Артемівський район с. Роздолівка вул. Толочкова, 1 (довідка Роздолівської сільської ради від 18.11.2014 року, копія, а.с.9, копія паспорту відповідача з відміткою про реєстрацію місця проживання а.с.26-27).

Саме особовий рахунок № 860 по оплаті водопостачання саме за цією адресою відкритий саме на відповідача ОСОБА_2 (а.с.8).

Надіслання позивачем відповідачу попереджень про необхідність сплати заборгованості саме по особовому рахунку № 860 (а.с.52-53) та зняття показів саме з лічильника відповідача НЕ-1,5 № 09373774 саме у будинку відповідача саме у досліджуємий період (а.с.44-48) із зазначенням у цих документах адреси відповідача: Донецька область Артемівський район с. Роздолівка вул. Толочкова, 1б, не свідчить про недійсність останніх чи віднесення їх до інших правовідносин сторін при вищевикладених встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах у цій справі.

Крім того, відповідач та представник відповідача не заперечували з цих підстав проти позову позивача у цій справі у суді першої інстанції.

Сторони у цій справі у суді першої інстанції визнавали, що усі наявні у цій справі документи, стосуються саме відносин між позивачем та відповідачем щодо постачання та оплати води за особовим рахунком № 860, відкритим на імя відповідача ОСОБА_2, оспорювали лише факт наявності самої заборгованості та розмір останньої.

Обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, доказуванню не підлягають в силу вимог ст. 61 ч. 1 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно виходив із презумпції правомірності договору № 7 від 23.11.2012 року, укладеного між Роздолівською сільською радою та ТОВ «Квант АО» (а.с.6-7), в силу вимог ст. 204 ЦПК України та належності у звязку із цим позивача у цій справі.

Так, згідно із ст. 204 ЦПК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У матеріалах цієї справи відсутні докази того, що відповідач чи її представник з додержанням вимог ЦПК України заявляли клопотання про зупинення провадження у цій справі до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку господарського судочинства (зокрема за позовом заступника Артеміського міжрайонного прокурора прокуратури Донецької області в інтересах держави Роздолівської сільської ради Артемівського району Донецької області до ТОВ «Квант АО» про визнання недійсним вищезазначеного договору № 7 від 23.11.2012 року, укладеного між Роздолівською сільською радою та ТОВ «Квант АО») та що провадження у цій господарській справі за цим позовом було дійсно відкрито господарським судом Запорізької області 26.02.2015 року (копія ухвали останнього про відкриття провадження у господарській справі від 26.02.2015 року тощо).

Суд першої інстанції мав право вирішувати по суті своєю ухвалою питання про зупинення провадження у цій справі через неможливість її розгляду до вирішення іншої справи, яка розглядається в порядку господарського судочинства в силу вимог ст. 201 ЦПК України, лише при наявності достатніх достовірних даних та доказів того, що провадження у господарській справі за цим позовом було дійсно відкрито господарським судом Запорізької області 26.02.2015 року (копія ухвали останнього про відкриття провадження у господарській справі від 26.02.2015 року).

Судове рішення, у тому числі ухвала суду у цивільній справі, не може ґрунтуватись на припущеннях.

На час ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого рішення у цій справі у матеріалах цієї справи відсутнє рішення господарського суду про визнання недійсним вищезазначеного договору № 7 від 23.11.2012 року, укладеного між Роздолівською сільською радою та ТОВ «Квант АО» (а.с.6-7).

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов позивача у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Апелянт, як інвалід І групи (а.с.28, 34), звільнена від сплати судових витрат за подачу апеляційної скарги у цій справі в силу вимог Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_5 ОСОБА_6ОСОБА_1