Справа № 159/2724/15-ц
Провадження № 2/159/809/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 17 червня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Окостень І.В.,

при секретарях Гусар Т.М., Федчик К.В.,

з участю позивача та представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 сільської ради ОСОБА_4

представників відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради Ковельського району Волинської області, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 звернулися у суд із указаним позовом, який обґрунтували тим, що є спадкоємцями ОСОБА_8. На підставі рішення ОСОБА_3 сільської ради Ковельського району від 21 грудня 1993 року №16/4 ОСОБА_8 було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га на вул. Незалежності, 117, у с. Любитів та для ведення особистого селянського господарства площею 0,19га у с. Любитів. Вважають, що на частину присадибної земельної ділянки спадкодавця накладається земельна ділянка, належна відповідачу ОСОБА_5 Тому просять скасувати рішення ОСОБА_3 сільської ради Ковельського району від 18 лютого 2015 року №42/8, яким відповідачу ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2493га на вул. Незалежності, 115-а, у с. Любитів, визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2, який також представляв інтереси позивача ОСОБА_1, підтримав заявлений позов, просив його задовольнити. Пояснив, що позивачі успадкували частину житлового будинку на вул. Незалежності, 117, у с. Любитів, належного ОСОБА_8 У ході виготовлення технічної документації на землю, яка була передана спадкодавцю у власність, встановили, що конфігурація присадибної земельної ділянки не відповідає тій, яка була у його користуванні. Вважає, що відповідачами ОСОБА_3 сільською радою та ОСОБА_5 допущено порушення положення земельного законодавства внаслідок чого останньою безпідставно приватизовано частину належної ОСОБА_8 земельної ділянки.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Ковельського району Волинської області позов не визнала та пояснила, що рішенням сільської ради про передачу ОСОБА_5 у власність присадибної земельної ділянки права позивачів не порушені. Відповідачу передана у власність земельна ділянка, яка перебувала у користуванні попередніх власників придбаного нею будинку. Межі та площа земельної ділянки, на якій розташований будинок, частину якого успадкували позивачі, такі, як і при користуванні їх спадкодавця ОСОБА_8, відповідають рішенню сільської ради про передачу йому земельної ділянки у власність, тому вони вправі приватизувати її.

Представники відповідача ОСОБА_5 позов не визнали та пояснили, що їх довірителька у вересні 2014 році придбала житловий будинок на вул. Незалежності, 115-а, у с. Любитів. На час придбання будинку присадибна земельна ділянка вже була сформована, попередніми власниками будинку виготовлено технічну документацію на землю. На підставі цієї технічної документації та рішення сільської ради відповідачем ОСОБА_5 приватизовано цю земельну ділянку. Біля будинку відповідач не має земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд відмовив у задоволенні позову з таких підстав.

Позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є власниками по ? частки будинку на вул. Незалежності, 117, у с. Любитів Ковельського району, успадкованими після смерті діда ОСОБА_8, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11336004 від 25 липня 2006 року та рішенням Ковельського міськрайонного суду від 04 квітня 2000 року у справі №2-20/06, копії яких наявні у матеріалах справи. Як слідує з пояснень сторін, решта будинку успадковано ОСОБА_9, яка участі у справі не бере.

Рішенням ОСОБА_3 сільської ради Ковельського району від 21 грудня 1993 року №16/4 ОСОБА_8 передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га на вул. Незалежності, 117, у с. Любитів, та для ведення особистого селянського господарства площею 0,19га у с. Любитів.

Правовідносини щодо набуття ОСОБА_8 права власності на земельну ділянку регулювались Земельним кодексом України 1990 року та Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року № 15-92 (далі - Декрет).

Статтею 17 Земельного кодексу України 1990 року (чинного на час передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_8В.) визначено, що передача у власність земельної ділянки, яка була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки. Граничні розміри земельних ділянок, що передавалися у власність громадян в сільських населених пунктах для обслуговування жилого будинку, повинні становити не більше 0,25га, що передбачено ст. 67 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки, одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

Тобто, майнові права спадкодавців на земельні ділянки, які видавались громадянам в період дії Земельного кодексу України в редакції 1990 року та Декрету за відсутності державних актів на право власності на землю можуть бути підтверджені рішенням органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки; даних земельно-кадастрових документів щодо місцезнаходження, площі земельної ділянки, її цільового призначення; а також документів, які вказують на встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі.

ОСОБА_8 за життя не виготовив правовстановлюючий документ на землю, але позивачі як його спадкоємці вправі оформити право власності на вищевказану земельну ділянку. Не виготовляв ОСОБА_8 й землевпорядної документації.

З 1 січня 2002 року відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а з 15 жовтня 2008 року, крім того, - ще й за результатами аукціону.

Відповідач ОСОБА_5 набула право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2493га на вул. Незалежності, 115-а, у с. Любитів, кадастровий номер :01:001:0273, за рішенням ОСОБА_3 сільської ради Ковельського району від 18 лютого 2015 року №42/8, що вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно №34084316 від 24 лютого 2015 року.

Будинок, який розташований на вказаній земельній ділянці, відповідач ОСОБА_5 придбала 12 вересня 2014 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 У договорі з урахуванням положень ст. 377 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) були вказані площа (0,2493га) і кадастровий номер :01:001:0273) земельної ділянки, на якій розташований будинок. Попередні власники будинку виготовили технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі і не оформляли право власності на землю.

Позивачі вважають, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га, яка органом місцевого самоврядування була передана ОСОБА_8, втратила свою конфігурацію при оформленні права власності на суміжну земельну ділянку відповідачем ОСОБА_5, тобто земельна ділянка ОСОБА_5 накладається на земельну ділянку спадкодавця ОСОБА_8 Проте, усупереч положенням ст. ст. 10, 60 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин. Будь-яких документів, які б вказували на встановлення землевпорядними організаціями меж в натурі земельної ділянки ОСОБА_8 суду не представлено.

Розміри переданої ОСОБА_8 за рішенням ОСОБА_3 сільської ради Ковельського району від 21 грудня 1993 року №16/4 у приватну власність присадибної земельної ділянки відповідають положенням ст. 67 Земельного кодексу України 1990 року. Рішення про вилучення земельної ділянки або її частини сільською радою не приймалося і, як визнано сторонами, земельна ділянка такої площі наявна в натурі та може бути приватизована позивачами.

Жодних доказів на підтвердження доводів позивачів про те, що межі успадкованої ними земельної ділянки порушені внаслідок прийняття відповідачем ОСОБА_3 сільською радою Ковельського району рішення від 18 лютого 2015 року про передачу ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки на вул. Незалежності, 115-а, у с. Любитів матеріали справи не містять, тому й відсутні підстави для визнання незаконним і скасування цього рішення та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачами.

На підставі ст. ст. 17 Земельного кодексу України 1990 року, Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року № 15-92, ст. 116, п. 7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити повністю за недоведеністю.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: І.В. Окостень