Справа № 359/6823/14 Головуючий у І інстанції Муранова - Лесів І.В.
Провадження № 22-ц/780/3613/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 23.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Голуб С.А.., ОСОБА_2,

за участю секретаря: Франюк Т.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

14 липня 2014 року позивач звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на свою користь суму боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми, а також проценти від суми позики в розмірі 1 910 189 гривень 81 копійка.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 23 січня 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого вона передала відповідачу у власність грошові кошти в сумі 142000 доларів США, а відповідач зобовязався повернути їх в строк до 29 січня 2014 року. На підтвердження укладення договору позики відповідач надав розписку, яка підписана позивачем та відповідачем. Позивач стверджує, що відповідач у визначений строк грошові кошти не повернув та продовжує ухилятись від виконання взятих на себе зобовязань по поверненню грошових котів, в звязку з чим відповідно до вимог ст.625 та ст.1048 ЦПК України вона вимагає повернення грошових коштів зі сплатою процентів в розмірі облікової ставки НБУ, індексу інфляції, трьох відсотків річних та трох процентів річних від простроченої суми. 04 вересня 2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київськоїобласті було ухвалено заочне рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволене частково: стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики, трьох процентів річних від простроченої суми, а такожпроценти від суми позики в розмірі 1 852 989 гривень 40 копійок (один мільйон вісімсот пятдесят дві тисячі девятсот вісімдесят девять гривень сорок копійок), а також судові витрати в сумі 3654 гривні, а всього на загальну суму 1 856 643 гривні 40 копійок (один мільйон вісімсот пятдесят шість тисяч шістсот сорок три гривні сорок копійок); в задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції відмовлено. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2015 року було задоволено заяву відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення, та скасовано вищезазначене заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2014 року по цивільній справі № 359/6823/14-ц (2/359/1945/2014) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Представник позивача збільшила розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики, еквівалентну 142000 доларів США, виходячи з курсу НБУ станом на дату подання заяви, що дорівнює 3060100 гривень.Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2015 року було залишено без розгляду позовні вимоги Коваленко Катерини Миколаївни щодо стягнення з відповідача Мельниченка Євгена Григоровича процентів від суми позики відповідно до ст.1048 ЦК України та збитків від інфляції та трьох відсотків річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яки задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 23 січня 2014 року відповідачем ОСОБА_4 була написана розписка, відповідно до якої він власноручно зазначив, що зобовязується повернути 142000 USD ОСОБА_3 до 29 січня 2014.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд обгрунтовано виходив з положень ст. ст. 207, 355, 360-7, 1046, 1047 ЦК України та прийшов до правильного висновку про те, що відсутні належні та допустимі докази того, що договір позики укладався, отримання боржником коштів за вказаним договором, а також відсутня дата їх отримання, а зі змісту наявної у справі розписки відповідача не вбачається ані факт отримання в борг особисто ОСОБА_4 зазначеної грошової суми, ані дати її отримання, а лише визнається відповідачем грошове зобовязання в сумі 142000 USD (доларів США).

Так, відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

З урахуванням вищенаведених вимог чинного законодавства суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору позики між нею та відповідачем ОСОБА_4 23 січня 2014 року та факту отримання відповідачем від позивачки певної суми коштів.

Так, встановлено, що 23 січня 2014 року відповідачем ОСОБА_4 була написана розписка, відповідно до якої він власноручно зазначив, що зобовязується повернути 142000 USD ОСОБА_3 до 29 січня 2014.

Таким чином, зі змісту вказаної розписки не вбачається ані факт отримання в борг особисто ОСОБА_4 зазначеної грошової суми, ані дати її отримання, а лише визнається відповідачем грошове зобовязання в сумі 142000 USD (доларів США).

Даючи оцінку дослідженим доказам, суд першої інстанції виходив з вимог ч.1 ст.218 ЦПК України щодо правових наслідків недодержання вимоги щодо письмової форми правочину, а саме, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Так, дослідженням письмових доказів встановлено, що заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2014 року було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, а саме: стягнуто суму боргу за договором позики в розмірі 142000 доларів США, що еквівалентно по офіційному курсу НБУ станом на 17 червня 2014 року 1669920 гривень, індекс інфляції за період прострочення з лютого по травень 2014 року включно в розмірі 18369 гривень 12 копійок, трьох відсотків річних від простроченої суми за період з 04.02.2014 року по 17.06.2014 року включно в розмірі 48633 гривень 56 копійок, а всього на загальну суму 1755314 гривень 68 копійок.

При цьому зазначеним рішенням суду встановлено, що 18 грудня 2013 року ОСОБА_6 (дружина відповідача) отримала позику від ОСОБА_5 (чоловіка позивачки) в сумі 142000 доларів США, які зобовязалась повернути до 03 лютого 2014 року, що підтверджується борговою розпискою.

Дослідженням матеріалів цивільної справи №359/6827/14-ц (2/359/1946/2014) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, а також боргової розписки ОСОБА_6, дружини відповідача ОСОБА_4, від 18 грудня 2013 року встановлено, що вона надана кредитору ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та складена в присутності його дружини - позивача ОСОБА_3

Крім того, встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 в зазначений досліджуваний період працювали на одному підприємстві у Бориспільській філії ТОВ «Проктер енд Гембл Україна», що визнано сторонами, а також підтверджується наданими суду наказами про відрядження позивача та відповідача.

З досліджених наказів про відрядження співробітника, а також паспорта громадянина України для виїзду за кордон відповідача ОСОБА_4 він з 15 грудня 2013 по 20 грудня 2013 року, а також з 30 січня 2014 року по 21 березня 2014 року перебував у закордонному відрядження у м.Будапешт (Угорщина), що підтверджує доводи відповідача щодо обставин написання боргової розписки від 18.12.2013 року дружиною відповідача у його відсутність, а також боргової розписки від 23 січня 2014 року самим відповідачем на вимогу позивача у звязку з його закордонними відрядженнями.

При цьому суд першої інстанції також виходив з того, що пояснення відповідача щодо обставин написання ним на вимогу позивача боргової розписки від 23 січня 2014 про визнання ним боргу за складеною його дружиною розпискою від 18 грудня 2013 року не суперечить та узгоджується з вимогами чинного законодавства, в тому числі вимогам ч.4 ст.65 СК України щодо правових наслідків укладення одним із подружжя договору в інтересах сімї.

Ті обставини, що відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, а також, що у подружжя 17 січня 2014 року народилась дитина, внаслідок важкого стану якої, дружина відповідача знаходилась з дитиною на стаціонарному лікування до 27 січня 2014 року, тобто на час складання відповідачем боргової розписки від 23 січня 2014 року, підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими документами: свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження та довідкою КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня».

Крім того, як встановлено судом першої інстанції відповідно до п.4.8 «Інструкції по забезпеченню пропускного режиму на території Бориспільської філії ТОВ «ПРОКТЕР ЕНД ГЕМБЛ Україна» матеріальні цінності, призначені для тимчасового використання/представлення на території фабрики з подальшим виносом, повинні бути зареєстровані (задекларовані) у Журналах реєстрації матеріальних цінностей.

Будь-які належні і допустимі докази на підтвердження тієї обставини, що кошти в сумі 142000 доларів США вносились позивачем ОСОБА_3, або виносились відповідачем ОСОБА_7 з території фабрики Бориспільської філії ТОВ «ПРОКТЕР ЕНД ГЕМБЛ Україна», де згідно з поясненнями позивача 23 січня 2014 року зазначені кошти були передані позивачем ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_4, суду першої інстанції не надано та не зазначено джерел їх здобуття.

Враховуючи, що позивачем не надано достатніх належних і допустимих доказів на підтвердження укладення договору позики між нею та відповідачем від 23 січня 2014, які б підтверджували факт отримання боржником від кредитора грошових коштів в сумі 142000 доларів США, а також дати їх отримання із зобовязанням їх повернення, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилаються апелянти в своїх апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: