Справа № 505/905/15-ц
Провадження № 2/505/616/2015
25.05.2015 року Котовський міськрайонний суд Одеської області
повна назва суду
в складі: головуючого - судді Драгомерецької К. П судді_______________________________________
судді ______________________________________
при секретарі Марченко Н. Б.,
представника громадськості
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Котовськ Одеської області цивільну справу за позовом
ВЕЛИКОФОНТАНСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ
про визнання права власності в порядку спадкування
В березні 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить - визнати за її чоловіком ОСОБА_3 право власності на домоволодіння під АДРЕСА_1, Котовського р.ну, Одеської області, визнати за нею в порядку спадкування право приватної власності на дане майно після смерті чоловіка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її чоловік - ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло домоволодіння під АДРЕСА_1, Котовського р.ну. Померлим заповіт не складався. Вона є спадкоємицею першої черги за законом, інші спадкоємці відсутні. Після смерті чоловіка вона, в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння нотаріус їй відмовив, посилаючись на те що, відсутні правовстановлюючі документи на дане нерухоме майно. З огляду на те, що іншої можливості оформити домоволодіння немає позивач і звернулася до суду з вказаним позовом.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі просить їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду спарви повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає неявку відповідача у судове засідання неповажною, оскільки суд належним чином сповістив відповідача про явку до суду.
Згідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки у судове засідання відповідача, належним чином сповіщеного та який не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі наявних в справі доказів (ч. 4 ст. 169 ЦПК України), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані у справі докази у їх сукупності і дійшов до висновку про наявність достатність підстав для задоволення позовних вимог.
В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер чоловік позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1. Родинні зв'язки померлого з позивачем підтверджуються відміткою в паспорті позивача згідно якої вона уклала шлюб з ОСОБА_3.
Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з домоволодіння під АДРЕСА_1, Котовського р.ну Одеської області.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визнані у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 ЦКУ.
Згідно ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У відповідності із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Даний факт підтверджується штампом в паспорті позивача.
Нотаріусом позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння було відмовлено, оскільки позивачем не надано правоуставчі документи на дане нерухоме майно.
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Згідно ст.267 ЦК України при наявності поважних причин, якими в даному випадку визнано необізнаність з діючим законодавством, порушене право підлягає захисту.
Згідно виписки з рішення № 142 від 09 червня 1981 р. ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво житлового будинку в с. Малий Фонтан Котовського р-ну.
Відповідно витягу з рішення від 05.04.1994 року № 5 - ХVII сесії ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,4100 га, в тому числі площею: - 0,1600 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель; 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства.
Як встановлено із характеристики будинку, господарських будівель та споруд, наявних в технічному паспорті на домоволодіння АДРЕСА_1, Котовського р.ну, останні були побудовані власником /ОСОБА_3/ 1981 року.
Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.
Відповідно до ч. 3. ст. 3 вказаного Закону, реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.
Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.
Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Таким чином, можливо прийти до висновку, що ОСОБА_3 згідно діючого на час побудови та здачі в експлуатацію володів спадковим будинком з господарським будівлями та спорудами на праві власності.
У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування.
Згідно листа Міністерства юстиції України "Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна" від 21 лютого 2005 року №19-32/319, "у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку".
Відповідачем у справі є відповідна сільська рада, яка в силу ст.335 ЦК України наділена повноваженням ініціювати питання про передачу безхазяйного майна у комунальну власність. Великофонтанська сільська рада не заперечила проти визнання за позивачем права власності на домоволодіння. Дана обставина свідчить про те, що задоволення пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свобод чи інтересів інших осіб.
Частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового та немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права /п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України/.
Враховуючи те, що позивач являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_3, тому вона має право на набуття права власності на своє ім'я на майно спадкодавця, яке йому належало на правових підставах, однак не було належним чином ним зареєстровано.
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень", рішення суду, що набрали законної сили є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 16, 61, 88, 212-215, ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Великофонтанської сільської ради, про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на праві власності належав житловий будинок поз. літ. "А" загальною площею 92,8 кв.м., житловою - 54,9 кв.м. з господарськими приміщеннями: сараї поз. літ. "Б, В, Д, Л", прибудова поз. літ. "а", літня кухня поз. літ. "Е", погріб під частиною будівлі поз. літ. "б", гаражі поз. літ. "Г, М", веранда поз. літ. "а1", убиральня поз. літ. "З", вимощення поз. - І, огорожа поз. - №1,5,6,7, хвіртка поз. - №2, ворота поз. - №3,4, колодязь питний - ІІ, вигрібна яма - ІІІ, розташований в с. Малий Фонтан, АДРЕСА_1
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н, право приватної власності на житловий будинок поз. літ. "А" загальною площею 92,8 кв.м., житловою - 54,9 кв.м. з господарськими приміщеннями: сараї поз. літ. "Б, В, Д, Л", прибудова поз. літ. "а", літня кухня поз. літ. "Е", погріб під частиною будівлі поз. літ. "б", гаражі поз. літ. "Г, М", веранда поз. літ. "а1", убиральня поз. літ. "З", вимощення поз. - І, огорожа поз. - №1,5,6,7, хвіртка поз. - №2, ворота поз. - №3,4, колодязь питний - ІІ, вигрібна яма - ІІІ, розташований в с. Малий Фонтан, Котовського р-ну, АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подано до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили протягом десяти днів з дня отримання відповідачем його копії та у випадку якщо ним не було подано до суду першої інстанції у встановлені ст. 228 ЦПК України строки заяви про його перегляд.
Суддя К.П. Драгомерецька