РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Галінська В.В.

при секретарі Капріян І.В.

з участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_6 "ПРИВАТБАНК", треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання договору застави автотранспорту 0803/141/ТЗ/2 від 28 березня 2008 року недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Просить суд визнати недійсним договір застави автотранспорту 0803/141/ТЗ/2 від 28 березня 2008 року укладений між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

В обґрунтування позову покликається на те, що в квітні місяці 2014 року, він отримав виклик головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Гощанського районного управління юстиції ОСОБА_9 від 10.04.14 р №1483/02-25 та Постанову про відкриті виконавчого провадження від 10.04.2014 р.

Відповідно до виконавчого листа №2/202/1665/2013 виданого 07.05.2013р. Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська звернено стягнення на рухоме майно за договором застави 0803/141/ТЗ/2 від 28.03.2008 року, а саме: автомобіль RENAULT, що належить на праві власності ОСОБА_5 для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором №0803/143 від 24.03.08 р. в розмірі 454646,37 грн. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_7 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 3219 грн.

Після ознайомлення із позовною заявою, він виявив, що підставою для виклику до суду та винесення проти нього рішення був договір Застави автотранспорту 0803/141/ТЗ/2 від 28 березня 2008 року, якого він не укладав та не підписув. В зв»язку з цим він звернувся в Рівненський МВ УМВС України в Рівненській області з заявою, яка внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002233, за ч.3 ст.358 КК України та розпочато досудове розслідування, в ході якого проведено почеркознавчу експертизу та встановлено, що підписи на договорі застави автотранспорту виконані не ОСОБА_5.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримали. Просили позов задоволити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Просив відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи ОСОБА_8 - ОСОБА_4 позов не визнала.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до договору застави автотранспорту 0803/141/ТЗ2 від 28 березня 2008 року, громадянин ОСОБА_5, що мешкає Рівненська область, смт.Гоща, вул.Гагаріна, буд.11, який діє на підставі особистого волевиявлення, далі «Заставодавець» та ЗАТ КБ «Приватбанк» далі «Заставодержатель» в особі директора по Програмі мікрокредитування Рівненської філії ОСОБА_10, що діє на підставі Довіреності №3134 від 04 квітня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 і зареєстрований у реєстрі за №3349, уклали договір застави автомобіля RENAULT, модель: PREMIUM, рік випуску: 1995, тип ТЗ: сідловий тягач вантажний - С, № кузова/шасі: VF622GVA0C0007337, реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіль RENDERS, рік випуску: 1997, тип ТЗ, бортовий тентовий напівпричіп, № кузова/шасі: YA5В302А539В50980, реєстраційний номер: ВК4045АМ, який належить на праві власності ОСОБА_5, в забезпечення зобовязань ОСОБА_7, ОСОБА_8, що випливають із кредитного договору від 24.03.2008 року №0803/141.

16 квітня 2013 року Індустріальним районним судом м.Дніпретровська винесено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про звернення стягнення задоволено частково. Рішення набрало законної сили.

Даним рішенням встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 був укладений договір застави автотранспорту 0803/141/ТЗ/2 від 28 березня 2008 року, згідно з яким в заставу надано автомобіль RENAULT, модель: PREMIUM, рік випуску: 1995, тип: ТЗ: сідловий тягач вантажний- С, № кузова/шасі: VF622GVA0C0007337, реєстраційний номер: ВК5078ХХ; автомобіль: RENDERS, рік випуску: 1997, тип ТЗ: Бортовий тентовий напівпричіп, № кузова/шасі: YA5B302A539B50980, реєстраційний номер: ВК4045АМ, що належить на праві власності останньому.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, з огляду чого не підлягає додатковому доказуванню та обставина, що ОСОБА_5 укладав спірний договір застави.

Пояснення представника позивача ОСОБА_1 щодо неможливості врахуванням судом даного рішення і обставин встановлених у ньому у звязку із тим, що воно було постановлено за відсутності відповідача та є заочним не заслуговують на увагу виходячи з наступного. 28 травня 2014 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська позивачу було надіслано копію вказаного заочного рішення суду. Після його отримання, в разі не погодження із рішенням, він мав право подати до суду заяву про його перегляд, чого не зробив. Таким чином, рішення набрало законної сили і обставини встановлені в даному рішенні не підлягають доказуванню.

Крім того, постановою про відкриття виконавчого провадження від 10.04.2014 року, головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Гощанського районного управління юстиції ОСОБА_9 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2/202/1665/2013 р. виданого 07.05.2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про звернення стягнення на рухоме майно за договором застави 0803/141/ТЗ/2 від 28.03.2008 року, а саме: автомобіль RENAULT, модель: PREMIUM, рік випуску: 1995, тип ТЗ: сідловий тягач вантажний - С, № кузова/шасі: VF622GVA0C0007337, реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіль RENDERS, рік випуску: 1997, тип ТЗ, бортовий тентовий напівпричіп, № кузова/шасі: YA5В302А539В50980, реєстраційний номер: ВК4045АМ, що належить на праві власності ОСОБА_5 для задоволення грошових вимог ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором №0803/143 від 24.03.2008 року в розмірі 454646,37 грн. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_7 солідарно на користь ПАТ КБ "Приватбанк" судовий збір у розмірі 3219 грн.

Посилання позивача на той факт, що саме після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження він дізнався про наявність договору застави, який він не підписував, суд відноситься критично, оскільки 29 травня 2009 року актом прийому автомобіля по кредитному договору №0803/141 від 24.03.2008 року, працівниками управління безпеки по Рівненській філії «ПриватБанку», був оглянутий автомобіль RENAULT PREMIUM, реєстраційний номер: ВК4045АМ 1997 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, який знаходиться у заставі «Приватбанку» та належить ОСОБА_5. Огляд та вилучення авто проводилося в присутності ОСОБА_5А, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14

Крім того, 26 січня 2010 року ОСОБА_5 надано нотаріально посвідчену довіреність старшому спеціалісту по мікрокредитуванню Рівненської філії ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_15 на розпорядження (зняти з обліку, продати) належні йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВКС 060865Ю виданого ВРЕР ДАІ м. Острог УДАІ УМВС України в Рівненській області 28.03.2008 року, транспортним засобом марки: RENAULT, модель: PREMIUM, рік випуску: 1995, тип ТЗ: сідловий тягач вантажний - С, № кузова/шасі: VF622GVA0C0007337, реєстраційний номер ВК4045Ам, зареєстрований ВРЕР ДАІ м. Острог УДАІ УМВС України в Рівненській області 28 березня 2008 року. Дані докази, підтверджують той факт, що ОСОБА_5 було відомо про укладення договору застави ще до отримання інформації з виконавчої служби.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно висновку експерта №41 від 05.03.2015 року, підписи на договорі застави автотранспорта №0803/141ТЗ/2 від 28.03.2008 року, виконані не ОСОБА_5.

Згідно Закону України «Про судову експертизу», судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження.

Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, випливає наступне.

Пунктом п. 1.7 визначено, що підставою для проведення експертиз є передбачений законом процесуальний документ (постанова, ухвала) про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом). Підставою проведення експертного дослідження є письмова заява (лист) замовника (юридична або фізична особа) з обов'язковим зазначенням його реквізитів і переліком питань, які підлягають розв'язанню, а також об'єктів, що надаються.

Згідно п. 1.3. Інструкції для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (буквені та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження в справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов'язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов'язані з обставинами цієї справи, або виконані після відкриття провадження у справі, але не в зв'язку з її обставинами; експериментальні зразки почерку - це такі, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв'язку з призначенням даної експертизи.

Суд звертає увагу на те, що висновок експерта № 41 від 05 березня 2015 року, на який посилається позивач, є лише письмовим доказом, а не висновком експерта в розумінні ЦПК України.

На пропозицію суду призначити експертизу в даній справі за ухвалою суду сторони відмовилися.

З дослідженої експертизи, судом достовірно не може бути встановлено, що дана експертиза була лише одна і не було призначено інших експертиз, провадження по даній справі не завершене, тобто обставини встановлені при експертному дослідженні не оцінені компетентним органом і дані висновки не закріплено в кінцевому рішенні, яке може бути преюдиційне по даній справі. Крім того, суд не може встановити, яким чином було відібрано експерементальні зразки підпису, які саме надано вільні зразки підпису, не зазначено чому не надано умовно-вільні зразки підпису для проведення вказаної експертизи, як того вимагає Інструкція.

Враховуючи вказані обставини, суд цей висновок не приймає до уваги, оскільки він не відповідає як Закону України «Про судову експертизу» так і іншим актам, які регулюють надання висновків під час проведення експертизи.

Згідно зі статтями 11 і 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі .

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

На підставі ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з обставин, на які посилається ОСОБА_5 як на підставу позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено перед судом їх переконливості та обґрунтованості, не надано жодних достатніх доказів на підтвердження позовних вимог, натомість його доводи спростовуються матеріалами справи, а отже в задоволенні позову про визнання договору недійсними, - слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25 листопада 2015 року.

Суддя - підпис

згідно з оригіналом:

Суддя Рівненського міського суду В.В.Галінська