Справа № 183/5906/15
Провадження № 2/183/3280/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

за участю секретаря Данильченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковську Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 06 липня 1981 року нею з відповідачем укладений шлюб. За період шлюбу сторони придбали житловий будинок, розташований за адресою: вул. 50 років СРСР, 73, м. Новомосковськ Дніпропетровської області, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 Оскільки взаємної згоди між позивачем та відповідачем не досягнуто, позивач просить поділити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку, який розташований за адресою: вул. 50 років СРСР, 73, м. Новомосковськ Дніпропетровської області.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не надавала.

Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надавав, про причини неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди представника позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи.

На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться.

Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Судом встановлено, що сторони з 06 червня 1981 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 6).

08 липня 1986 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу житлового будинку №73 жилою площею 46 м2, з надвірними побудовами: сарай Б, вбиральня В, колодязь І, забор, відмостка, що знаходиться за адресою: вул. 50 років СРСР, 73, м. Новомосковськ Дніпропетровської області, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 2838 (а.с. 7-8). Право приватної власності на зазначений житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_2, що підтверджується листом КП "Новомосковське міське БТІ" № 279 від 10 листопада 2015 року (а.с. 34).

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі КпШС України) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

З урахуванням зазначених норм Закону, оскільки спірний житловий будинок придбаний відповідачем під час шлюбу, суд приходить до висновку, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Відповідно до ст. 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення законодавства щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням того, що спірне майно є неподільною річчю, приймаючи до уваги, що позивачем заявлені вимоги про поділ майна шляхом визначення ідеальних часток, враховуючи, що наявність будь-якої домовленості або шлюбного договору між сторонами судом не встановлено, суд приходить до висновку, що частки сторін в цьому майні слід визнати рівними і кожному з них належить по 1/2 частці майна, набутого в шлюбі. А тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 215-218, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати житловий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: вул. 50 років СРСР, 73, м. Новомосковськ Дніпропетровської області, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Поділити майно подружжя наступним шляхом:

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частину житлового будинку, жилою площею 46 м2, з надвірними побудовами: сарай Б, вбиральня В, колодязь І, забор, відмостка, що знаходиться за адресою: вул. 50 років СРСР, 73, м. Новомосковськ Дніпропетровської області.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частину житлового будинку, жилою площею 46 м2, з надвірними побудовами: сарай Б, вбиральня В, колодязь І, забор, відмостка, що знаходиться за адресою: вул. 50 років СРСР, 73, м. Новомосковськ Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 487 гривень 20 коп.

ОСОБА_2 має право подати до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області письмову заяву про перегляд цього заочного рішення протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а така само відповідачем з наступного за днем постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя Г.Є. Майна