АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2289/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Хорошун О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНовікова О. М.
суддівВініченка Б. Б. , Храпка В. Д.
при секретаріШоколенко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги представника ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року по справі за позовом Канівської міжрайонної прокуратури Черкаської області до Канівської районної державної адміністрації Черкаської області, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_6, Реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Державна інспекція сільського господпрства у Черкаській області, Управління Держземагенства у Канівському районі, Черкаської області, приватний нотаріус Канівського районного нотаріального округу Стеблина Є.В. про визнання незаконними та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року Черкаський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері звернувся до суду з вказаним позовом до Канівської районної державної адміністрації ( РДА) Черкаської області, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_6, Реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції, посилаючись на те, що Черкаською міжрайонною екологічною прокуратурою проведено перевірку додержання законодавства під час передачі земельних ділянок розташованих в адміністративних межах Григорівської сільської ради Канівського району Черкаської області у приватну власність.

В подальшому, у звязку з ліквідацією Черкаської міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, матеріали вказаної перевірки передані до Канівської міжрайонної прокуратури Черкаської області.

В ході перевірки встановлено, що відведення земельних ділянок розміром по 0,5 га, кадастрові номери відповідно НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Григорівської сільської ради та передача їх у власність відповідачам ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10 відбулась з порушенням вимог ст. 20, 116, 118 ЗК України, ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 50 Закону України «Про землеустрій», ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Також встановлено, що проект землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок, межі яких раніше в натурі не визначались, не розроблявся та не погоджувався з уповноваженими на це органами.

Зважаючи на те, що розпорядження голови Канівської РДА від 27.03.2007 року № 191 та від 11.04.2007 року № 238 суперечать вимогам Конституції України, закону України «Про землеустрій», ЗК України в частині передачі у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_10, прокурор вважав, що вони мають бути визнані судом незаконними та підлягають скасуванню, а видані на імя вказаних осіб державні акти також підлягають визнанню недійсними.

В подальшому дані земельні ділянки за договорами купівлі-продажу були відчужені ОСОБА_6 Враховуючи приписи ч. 1 ст. 228 ЦК України та п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» договори купівлі-продажу від 18.01.2008 року є такими, що порушують публічний порядок, тобто є нікчемними. У зв'язку з чим державні акти на право власності на земельну ділянку, видані на імя ОСОБА_6, також підлягають визнанню недійсними у судовому порядку, так як отримані на підставі нікчемних договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

Крім того, вказані вище обставини вказують на незаконну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, проведену Реєстраційною службою Канівського міськрайонного управління юстиції на підставі рішення про державну реєстрацію № 17894348 від 11.12.2014 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі викладеного, з врахуванням уточнених позовних вимог, прокурор просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Канівської районної державної адміністрації від 11.04.2007 року № 238 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність громадянам та виготовлення державних актів на право власності на землю за рахунок земель запасу Григорівської сільської ради» в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_9 площею 0,5 га із кадастровим номером НОМЕР_1, ОСОБА_7 площею 0,5 га із кадастровим номером НОМЕР_2.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Канівської районної державної адміністрації від 27.03.2007 року № 191 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність громадянам та виготовлення державних актів на право власності на землю за рахунок земель запасу Григорівської сільської ради» в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_10 площею 0,5 га із кадастровим номером НОМЕР_3.

Визнати недійсними державні акти на право власності на землю від 16.04.2007 року серії НОМЕР_4, виданого ОСОБА_9, від 16.04.2007 року серії НОМЕР_5, виданого ОСОБА_7, від 02.04.2007 року серії НОМЕР_6, виданого ОСОБА_10.

Визнати недійсними державні акти на право власності на землю від 28.02.2008 року серії НОМЕР_7, від 28.02.2008 року серії НОМЕР_8, від 28.02.2008 року серії НОМЕР_9, видані на імя ОСОБА_6. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17894348 від 11.12.2014 року, прийняте державним реєстратором Реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року позов Канівської міжрайонної прокуратури Черкаської області задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Канівської районної державної адміністрації від 11.04.2007 року № 238 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність громадянам та виготовлення державних актів на право власності на землю за рахунок земель запасу Григорівської сільської ради» в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_9 площею 0,5 га із кадастровим номером НОМЕР_1, ОСОБА_7 площею 0,5 га із кадастровим номером НОМЕР_2.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Канівської районної державної адміністрації від 27.03.2007 року № 191 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність громадянам та виготовлення державних актів на право власності на землю за рахунок земель запасу Григорівської сільської ради» в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_10 площею 0,5 га із кадастровим номером НОМЕР_3.

Визнано недійсними державні акти на право власності на землю від 16.04.2007 року серії НОМЕР_4, виданого ОСОБА_9, від 16.04.2007 року серії НОМЕР_5, виданого ОСОБА_7, від 02.04.2007 року серії НОМЕР_6, виданого ОСОБА_10

Визнано недійсними державні акти на право власності на землю від 28.02.2008 року серії НОМЕР_7, від 28.02.2008 року серії НОМЕР_8, від 28.02.2008 року серії НОМЕР_9 видані на імя ОСОБА_6

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17894348 від 11.12.2014 року, прийняте державним реєстратором Реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції.

Стягнуто з відповідачів на користь держави по 81 грн. 20 коп. судового збору з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому зазначає, що рішення міськрайонного суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясувані судом всіх обставин по справі.

Також ОСОБА_8, діючи в інтересах відповідача ОСОБА_7, інтереси якого не суперечать інтересам відповідача ОСОБА_6, подав апеляційну скаргу на рішення, в якій вказав на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позовних вимог прокурора.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів кожної апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

Так, судом встановлено і це підтверджується відповідними доказами, що Розпорядженням Канівської районної державної адміністрації Черкаської ОДА від 11.04.2007 № 238 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність громадянам та виготовлення державних актів на право власності на землю за рахунок земель запасу Григорівської сільської ради» ОСОБА_9, ОСОБА_7 передано у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Григорівської сільської ради, кожна площею по 0,5 га, за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідно.

Аналогічним Розпорядженням від 27.03.2007 № 191 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність громадянам та виготовлення державних актів на право власності на землю за рахунок земель запасу Григорівської сільської ради» ОСОБА_10 передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Григорівської сільської ради площею 0,5 га, за кадастровим номером НОМЕР_3.

На підставі вказаних розпоряджень видано державні акти на право власності на земельну ділянку ОСОБА_9 - серії НОМЕР_4, ОСОБА_7 - серії НОМЕР_5, ОСОБА_10 - серії НОМЕР_6.

Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_7, на підставі договорів купівлі - продажу земельної ділянки від 18.01.2008 року, (посвідчених приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є.В. та зареєстрованих у реєстрі відповідно за № № 1-89, 1-92, 1-86), кожний окремо продали вказані земельні ділянки гр. ОСОБА_6 Останній, на підставі цих договорів, отримав державні акти на право власності на спірні земельні ділянки відповідно серії НОМЕР_7, НОМЕР_9 та НОМЕР_8, які 28.02.2008 року зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номерами відповідно: 46, 40, 45.

Крім того, згідно з повідомленням Управління Держземагенства у Канівському районі, Черкаської області Вих № 01-09/1235 від 04.02.2014 року ( т.6 а.с. 186-187) на підставі технічної документації проведено об'єднання земельних ділянок приватної форми власності гр. ОСОБА_6 площею 0,5000 га кадастровий НОМЕР_10; площею 0,5000 га кадастровий НОМЕР_11; площею 0,5000 га кадастровий НОМЕР_12. Внаслідок об'єднання було сформовано нову земельну ділянку площею 1,5000 га та присвоєно черговий кадастровий НОМЕР_13.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевою самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із частиною першою пункту 12 «Перехідні положення» ЗК України (у редакції від 25 жовтня 2001 року) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

За змістом частини першої статті 116 ЗК України (тут і далі нормативні акти у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Частинами 6, 7 статті 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Згідно із частиною 10 зазначеної статті районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Згідно з пунктами «б», «в», частини першої статті 20 Закону України № 858-IV «Про землеустрій» від 28 травня 2003 року землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення та зміни меж об'єктів землеустрою, надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності було визначене у ч. 1 ст. 79 ЗК України як частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677 (далі - Порядок) (постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2013 року №154).

Цим Порядком на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що проект відведення земельної ділянки не розробляється лише у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості) надається в користування або безоплатно передається у власність чи набувається у власність на підставі цивільно-правових угод без зміни її цільового призначення( абзац другий пункту 2 Порядку).

В усіх інших випадках розроблення проекту землеустрою є обов'язковим.

Таким чином, проаналізувавши приведені вище нормативні акти, судову практику з цього приводу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність вказаних вище розпоряджень Канівської районної державної адміністрації про передачу у власність відповідачам земельних ділянок, оскільки доведено, що проекти землеустрою щодо кожної з ділянок не розроблялись та не погоджувались з відповідними органами.

(Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 14 травня 2014 року у справі № 6-35 цс14)

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України одним із способів захисту прав на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої ст. 125, частини першої ст. 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття Канівською РДА спірних розпоряджень) право власності ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_9 на земельні ділянки виникло з моменту отримання ними державних актів та їх державної реєстрації.

Оскільки зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, суд дійшов правильного висновку про визнання недійсними і державних актів, що видані ОСОБА_10, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на підставі недійсних розпоряджень Канівської РДА.

Рішення суду у цій частині не спростовують і посилання апелянтів на те, що спірні земельні ділянки сформовані не вперше і для набуття на них права власності не потрібно було складення проектів землеустрою та відповідно їх погодження і затвердження. Дослідженим та добутими доказами по справі такі факти не підтверджені а Державний акт на право колективної власності на землю Серія ЧР 7-24, виданий КСП «Григорівське» та Проект роздержавлення та приватизації земель КСП «Григорівське», Канівського району , Черкаської області не можуть слугувати доказом визначення на місцевості та складання проектів землеустрою вказаних земельних ділянок.

Також районним судом дана правильна оцінка доводам відповідачів про те, що раніше, до передачі їм у власність за спірними Розпорядженнями Канівської РДА, користувалися спірними земельними ділянками, оскільки про це свідчить надані до суду квитанції про плату за землю. Вказана плата за землю була внесена до Григорівської сільської ради Канівського району вже після прийняття Розпоряджень Канівської РДА.

Доводи апелянтів про те, що прокурор у позовній заяві не обґрунтував свої вимоги в частині необхідності звернення до суду в якості позивача також безпідставні. Вони були предметом розгляду судом першої інстанції, який, керуючись п. 2 ст. 121 Конституції України, ст. 45 ЦПК України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», прийшов до вірного висновку про законність звернення прокурора з цим позовом в інтересах держави.

Разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідачів наголошував на тому, що прокурор при подачі позовної заяви пропустив строк позовної давності у зв'язку на підставі чого серед інших доводів просив у позові відмовити. На це вказується і в апеляційних скаргах.

Міськрайонний суд відмовив у застосуванні строку позовної давності, обґрунтовуючи своє рішення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, яка діяла на час прийняття спірних Розпоряджень Канівською РДА та п. 5 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України від 20 грудня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо встановлення порядку здійснення судочинства», яким виключено вказаний пункт статті 268 ЦК України та встановлено трирічний строк для особи для звернення до суду про визнанням незаконним правового акту органу місцевого самоврядування, що порушує його право.

З такою позицією суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої статті 268 ЦК України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлений на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Спірні Розпорядження Канівської РДА були прийняті у березні та квітні 2007 року. Прокурор звернувся з вказаним позовом у листопаді 2014 року.

В уточненій позовній заяві ( в редакції від 10.04.2015 року, т. 6 а. с. 49-54) Канівський міжрайонний прокурор, діючи від імені держави, не ставив питання поважності причин пропущення позовної давності а колегія суддів не вбачає таких причин.

З огляду на викладену вище правову позицію Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року ( справа № 6-68цс15), яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами, колегія суддів приходить до висновку, що строк позовної давності в даному випадку пропущено і це є підставою для відмови в задоволенні позову.

Посилання позивача на проведену у 2014 році прокурорську перевірку, у зв'язку з якою йому стало відомо про незаконні розпорядження Канівської РДА, є непереконливими.

Строк позовної давності має обчислюватися з моменту, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права, а не з моменту проведення перевірки прокуратурою. ( Така правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України у справах № 6-178цс15, № 3-194гс14, 3-21гс15,)

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову з цих підстав необхідно відмовити.

У зв'язку з порушенням та невірним застосування міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року - скасувати.

В задолволенні позову Канівської міжрайонної прокуратури Черкаської області до Канівської районної державної адміністрації Черкаської області, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_6, Реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Державна інспекція сільського господпрства у Черкаській області, Управління Держземагенства у Канівському районі, Черкаської області, приватний нотаріус Канівського районного нотаріального округу Стеблина Є.В. про визнання незаконними та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :