УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євтушенко О.В., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку володіння та користування майном, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2009 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому посилалася на те, що 30 березня 2006 року між сторонами був зареєстрований шлюб. За час спільного проживання за спільні кошти ними було набуте майно, а саме двокімнатна квартира АДРЕСА_1, вартістю 448 947 дол. США; відкрито у відділенні № 175 АКБ «УкрСиббанк» рахунок НОМЕР_3, на який 11 квітня 2008 року було внесено спільні кошти в розмірі 160 тис. дол. США.

Крім того, за час спільного проживання за спільні кошти був придбаний автомобіль марки Lеxus IJ 250, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 62 тис. дол. США та автомобіль Suzukі Grаnd Vіtara, державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 20 тис. дол. США. 02 липня 2009 року шлюб між сторонами розірвано.

Просила провести поділ майна подружжя та визначити порядок користування квартирою, виділивши їй у користування житлову кімнату площею 22,8 кв. м, а відповідачу - 27,4 кв. м, кухню та інші приміщення залишити у спільному користуванні, оскільки вони самі не досягли згоди щодо порядку користування спільно набутим майном.

Під час розгляду справи позивач уточнила свої позовні вимоги та просила визнати автомобіль марки Lеxus IJ 250, державний номерний знак НОМЕР_1 та гроші на депозитному рахунку у розмірі 160 тис. дол. США у відділенні АКБ «УкрСиббанк» спільною сумісною власністю подружжя; визнати за нею та відповідачем право власності за кожним на Ѕ частини грошей, що знаходилися на депозитному рахунку НОМЕР_3 у відділенні № 175 АКБ «УкрСиббанк» по 80 тис. дол. США кожному; стягнути на її користь з відповідача 11 тис. дол. США компенсації різниці вартості автомобілів марки Lеxus IJ 250, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 42 тис. дол. США, який перебуває у власності відповідача і автомобіля Suzukі Grаnd Vіtara, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, що був зареєстрований на її ім'я, вартістю 20 тис. дол. США, а всього просила стягнути на її користь з відповідача 91 тис. дол. США.

Крім того, позивач просила визначити порядок володіння та користування квартирою АДРЕСА_1, а саме надати їй у володіння та користування житлову кімнату площею 22,8 кв. м, а ОСОБА_5 - кімнату площею 27,4 кв. м, приміщення передпокою, туалету, кухні-їдальні, вбудованої шафи, санвузла, тамбура, двох балконів - залишити у загальному користуванні. Також позивач уточнила своє прізвище, яке вона змінила після одруження, з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2011 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 5 132 грн 68 коп.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого 2012 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2010 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2011 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку володіння та користування майном відмовлено.

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2012 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2014 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2012 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2014 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року, заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2012 року за нововиявленими обставинами задоволено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 задоволено частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про визначення порядку володіння та користування майном скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року рішенняШевченківського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року в частині визначення порядку володіння та користування майном скасовано та ухвалено нове рішення.

Відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_5 про визначення порядку володіння та користування квартирою АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Відмовляючи у задоволенні позову у частині визначення порядку володіння та користування майном, суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно зі свідоцтвом про право власності від 02 серпня 2006 року, яке видано Головним Управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) квартира АДРЕСА_1 яка складається з 2 кімнат, жилою площею 50,20 кв. м, загальною площею 128,30 кв. м належить на праві приватної власності ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних частках.

22 січня 2014 року ОСОБА_4 подарувала Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6

Оскільки ставити питання про порядок користування спільною частковою власністю належить співвласникам цього майна, в той же час, позивач під час розгляду справи судом першої інстанції подарувала належну їй 1/2 частини квартири, а відтак відсутні підстави вважати, що її права як співвласниці квартири порушуються і підлягають захисту в спосіб нею обраний, оскільки згідно ст. 358 ЦК України право вимагати визначення порядку користування та володіння спільною частковою власністю належить співвласникам.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом не враховано доказів, які були підставою для скасування рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, апеляційним судом справа переглядалася лише в частині вимог про визначення порядку володіння та користування майном, а в іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року та ухвала апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року були залишені без змін ухвалою касаційного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.В. Євтушенко І.М. Завгородня