Справа № 202/3281/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/з а о ч н е/

11 червня 2015 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючої-судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Котули А.М., позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з даним позовом, позивачі посилаються на те, вони є власниками квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстрований ОСОБА_6, який за цією адресою не мешкає з 2011 року, комунальні послуги не сплачує. Місце його проживання не відомо. За цих підстав просять визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщення.

В судовому засіданні позивачі та представники позивача ОСОБА_2 позов підтримали, зазначивши, що з січня 2014 року відповідач не мешкає в спірній квартирі.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений шляхом оголошення в пресі, заперечень проти позову суду не надав, тому суд розглядає справу в його відсутність у заочному порядку.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав:

Судом встановлено, що відповідачу на праві приватної власності належить частка (1/5 та 1/30) квартири АДРЕСА_1, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося позивачами в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, висновку Індустріального РВ Дніпропетровського МУ УМВС України в Дніпропетровській області, між сторонами наявний спір з приводу користування спільною власністю - квартирою АДРЕСА_1.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За наведених підстав суд вважає позов необґрунтованим, оскільки до правовідносин між сторонами положення статті 405 ЦК України не застосовуються.

Доводи позивачів та допитаної в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 щодо не проживання відповідача в спірній квартирі та несплати ним комунальних послуг не можуть бути підставою для позбавлення його права користування житлом, власником якого він є.

Враховуючи, що відповідач є власником частки спірної квартири, останній має право користуватися своїм майном нарівні з іншими співвласниками.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Ю. Марченко