Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П.,

Остапчука Д.О.

Савченко В.О., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на 1/2 частини спільного сумісного майна та визнання договору дарування квартири недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_8 на ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з указаним позовом та просив встановити факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з ОСОБА_4 у період з 13 травня 1998 року по 18 червня 2005 року; визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1; набуту за час сумісного проживання та визнати недійсним договір дарування вказаної квартири від 21 січня 2014 року.

В обґрунтування вимог ОСОБА_3 посилався на те, що з 12 грудня 1990 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_4 13 травня 1998 року шлюб між сторонами розірвано. В період з 13 травня 1998 року по 18 червня 2005 року та в подальшому проживав з ОСОБА_4 однією сім'єю, як чоловік і жінка.

22 червня 2004 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу придбала квартиру АДРЕСА_1.

18 червня 2005 року сторони повторно зареєстрували шлюб.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 січня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_8 просять скасувати вказану ухвалу апеляційного суду, посилаючись на невідповідність висновку суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторони в період з 13 травня 1998 року по червень 2005 року однією сім'єю не проживали, спірну квартиру відповідачка придбала після розірвання шлюбу та до повторної реєстрації шлюбу з позивачем, тому підстав для визнання квартири спільним сумісним майном подружжя не встановлено.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_8 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко