У Х В А Л А

11 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Харківської міської ради, Управління Держземагентства у м. Харкові Харківської області про визнання рішення та державних актів на право власності на земельну ділянку недійсними, зобов'язання вчинити дії,

встановила:

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 1 квітня 2014 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсним рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 9 квітня 1997 року № 294 щодо надання у власність громадянину ОСОБА_7 частини прибудинкової території площею 445 кв. м. по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт на право на земельну ділянку площею 0, 0446 га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, виданий 21 травня 1997 року ОСОБА_7 на підставі рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 9 квітня 1997 року № 294 та зареєстрований у книзі записів державних актів за № 1162.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0446 га, виданий 18 червня 2012 року ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 1 квітня 2011 року, та договору про поділ спадкового майна від 1 квітня 2011 року.

Зобов'язано Управління Державного агентства земельних ресурсів України у м. Харкові Харківської області скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0, 0446 га.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року та залишити в силі рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 вересня 2014 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 42 ЗК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції виходив із того, що оспорюване рішення виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 9 квітня 1997 року № 294 суперечить п. 4.4 Положення про порядок встановлення та закріплення між прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків, затвердженого спільним наказом Держкомзему України, Держкоммістобудування України, Держжитлокомунгоспу України та Фонду державного майна України від 5 квітня 1996 року № 31/30/53/396, у зв'язку з чим повинно бути визнано недійсним.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2014 року суд касаційної інстанції виходив із того, що апеляційний суд обґрунтовано відмовив у позові, оскільки спірна земельна ділянка передана у власність відповідачу Шепетівською міською радою Хмельницької області відповідно до вимог статей 116, 118 ЗК України. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2013 року суд касаційної інстанції виходив із того, що прибудинкова територія ні власникам квартир будинку, ні об'єднанню власників квартир у користування або у власність не передавалась, тому міська рада правомірно затвердила проект визначення земельної частки прибудинкової території для обслуговування аптеки і тому суд правильно відмовив у задоволенні позову.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 листопада 2013 року суд касаційної інстанції виходив із того, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки Баранівською міською радою як місцевим органом у сфері землеустрою прийняті рішення про розпорядження земельною ділянкою площею 0,0300 га відповідно до вимог чинного законодавства, атому відсутні підстави для визнання їх недійсними.

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовими рішеннями, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Харківської міської ради, Управління Держземагентства у м. Харкові Харківської області про визнання рішення та державних актів на право власності на земельну ділянку недійсними, зобов'язання вчинити дії про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема