УхвалА

іменем україни

3 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до приватного підприємства «Слевин-7», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» про визнання недійсним договору поруки; за позовом ОСОБА_6 до приватного підприємства «Слевин-7» про визнання договору поруки припиненим; за позовом ОСОБА_7 до приватного підприємства «Слевин-7», ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» про визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 - на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року публічне акціонерне товариство ««Піреус Банк МКБ» (далі - ПАТ «Піреус Банк МКБ») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 24 липня 2008 року між ним та приватним підприємством «Слевин-7» (далі - ПП «Слевин-7») було укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 150 тис. доларів США строком до 30 листопада 2010 року зі сплатою 13,5 % річних. У той же день у забезпечення виконання кредитних зобов'язань підприємства ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали з банком договори поруки, а згодом ОСОБА_7 - договір поруки від 27 березня 2009 року.

У зв'язку з неповерненням ПП «Слевин-7» у встановлений строк кредитних коштів та односторонньою відмовою сплачувати відсотки за користування ними, 7 червня 2010 року банком надіслано підприємству письмову вимогу, отримавши яку останнє не вчинило жодних дій щодо усунення порушень взятих на себе кредитних зобов'язань.

З урахуванням наведеного просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором, відсотки та пеню на загальну суму 152 351,43 доларів США.

У січні 2011 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Піреус Банк МКБ», посилаючись на те, що договір поруки, укладений 24 липня 2008 року між банком та її чоловіком - ОСОБА_6, є недійсним, оскільки вона своєї згоди на укладання такого договору не давала.

У березні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до суду із самостійним позовом до ПП «Слевин-7» про визнання договору поруки від 24 липня 2008 року припиненим, оскільки між підприємством та ПАТ «Піреус Банк МКБ» укладено додаткові угоди до кредитного договору без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

У листопаді 2012 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ПП «Слевин-7» та ОСОБА_6, посилаючись на те, що укладений договір поруки від 27 березня 2009 року між нею та банком є припиненим, оскільки обсяг її відповідальності збільшився після укладання між ПАТ «Піреус Банк МКБ» та підприємством додаткових угод до кредитного договору без її згоди.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2013 року всі вищезазначені позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року, позов ПАТ «Піреус Банк МКБ» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ПП «Слевин-7» та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Піреус Банк МКБ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 152 351,43 доларів США. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 про визнання недійсним договору поруки, укладеного 24 липня 2008 року між ПАТ «Піреус Банк МКБ», ПП «Слевин-7» та ОСОБА_6, недійсним - залишено без задоволення.

Позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано договір поруки, укладений 24 липня 2008 року між ПАТ «Піреус Банк МКБ», ПП «Слевин-7» та ОСОБА_6, припиненим.

Позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано договір поруки, укладений 27 березня 2009 року між ПАТ «Піреус Банк МКБ», ПП «Слевин-7» та ОСОБА_7, припиненим.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо задоволення вимог до нього як до поручителя й передати справу на новий розгляд до цього ж суду.

Отже, в іншій частині судові рішення не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається (ст. 335 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов ПАТ «Піреус Банк МКБ», суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що ОСОБА_5 як фізична особа і як поручитель був обізнаний із збільшенням обсягу відповідальності, оскільки як директор ПП «Слевин-7» безпосередньо підписував зміни до кредитного договору.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України № 6-11цс14 від 26 березня 2014 року, яка згідно зі ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, 30 березня 2010 року ОСОБА_5 як фізична особа і як поручитель підписав зміни до договору поруки, погодившись зі змінами до кредитного договору, що спростовує застосування положення ч. 1 ст. 559 ЦК України. Зазначений договір не оспорений і є дійсним.

Посилання касаційної скарги на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові № 6-101цс14 від 22 жовтня 2014 року, є безпідставним, оскільки вона стосується інших фактичних обставин, а саме того, що після підписання додаткового договору до договору поруки було збільшено обсяг відповідальності поручителя без його згоди.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 - відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта