Апеляційний суд міста Києва
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.,

Білич І.М.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Поліс» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ПАТ «СК «Мега-Поліс» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Визнано незаконним наказ ПАТ «СК «Мега- Поліс» від 16 лютого 2015 року № 5-ОС про звільнення ОСОБА_2 з посади юрисконсульта ПАТ «СК «Мега-Поліс» у зв'язку зі скороченням штату в порядку п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України з 16 лютого 2015 року.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта ПАТ «СК «Мега-Поліс» з 16 лютого 2015 року.

Стягнуто з ПАТ «СК «Мега-Поліс» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 лютого 2015 року по 16 червня 2015 року в розмірі 22 129 грн. 34 коп.та на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. 00 коп.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2, на посаді юрисконсульта ПАТ «СК «Мега-Поліс» з 16 лютого 2015 року допущено до негайного виконання.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «СК «Мега-Поліс» в доход держави 487,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 18 000 грн., витрат, понесених на оплату послуг фахівця у галузі права, у сумі 49 000 грн. задовольнити в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції у зазначеній частині не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що в судовому засіданні 16 червня 21015 року представник відповідача визнав позовні вимоги у повному обсязі, в тому числі і в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 18 000 грн. (заява № 26372 від 11.06.2015), але в порушення норм процесуального права, суд зменшив розмір моральної шкоди на 15 000 грн., хоча відповідач неодноразово наголошував на тому, що визнає спричинення позивачу моральної шкоди у розмірі 18 000 грн. Вказує на те, що висновки суду про невідповідність платіжних документів, наданих позивачем на підтвердження понесених витрат, постанові Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, є помилковими, надані позивачем квитанції (відривна частина прибуткового ордера), оформлені у відповідності до вказаної постанови № 637.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 50-к від 15 жовтня 2013 року ОСОБА_2 була прийнята на посаду юрисконсульта ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс» (а.с. 10).

Згідно наказу № 5-ОС від 16 лютого 2015 року ОСОБА_2 - юрисконсульта ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс» звільнено з займаної посади у зв'язку зі скороченням штату в порядку п. 1 ст. 40 КЗпП України з 16 лютого 2015 року.

17 березня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що працювала у ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс» на посаді юрисконсульта. З З0 жовтня 2013 року в товаристві на підставі протоколу наглядової ради та наказу про внесення змін до штатного розкладу було введено ще одну посаду юрисконсульта, на яку прийнято ОСОБА_3, отже з 30 жовтня 2013 року в ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс» були наявні наступні вакансії: головний юрисконсульт у кількості 1 штатна одиниця та юрисконсульт у кількості 2 штатні одиниці. З 15 січня 2015 року по 13 лютого 2015 року позивач перебувала на лікарняному, після чого вийшла на роботу 16 лютого 2015 року та їй вручили наказ № 5-ОС від 16 лютого 2015 року про її звільнення та примусили його підписати. За п. 1 цього наказу вона звільнена в зв'язку зі скороченням штату в порядку п. 1 ст. 40 КЗпП України з 16 лютого 2015 року. Про заплановане скорочення штату та наступне звільнення її повідомлено не було, а в товаристві на посаді юрисконсульта з 19 січня 2015 року вже працював новий працівник. Вона не підписувала ні наказ про введення в дію нового штатного розкладу, ні персональне попередження про звільнення, хоча в них стоять підписи від її імені з імітацією її підпису. Крім того, у відповідача були наявні дві аналогічні посади юрисконсульта, одну з яких займала вона, а іншу - ОСОБА_3. Їй відомо, що остання була вагітною, тому до моменту запланованого скорочення посада ОСОБА_3 мала бути вільною, але відповідач не запропонував позивачу цю посаду. З наказу № 1-ОС від 19 січня 2015 року вбачається, що через один день після так званого скорочення чисельності штату на вакантну посаду юрисконсульта була прийнята ОСОБА_4 з формулюванням «на період перебування основного працівника ОСОБА_3 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку». Вважає, що її звільнення було незаконним. Просила ухвалити рішення, яким: визнати незаконним та скасувати наказ ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс» від 16 лютого 2015 року № 5-ОС про звільнення ОСОБА_2 у зв'язку із скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити її на посаді юрисконсульта ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс»; стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 лютого 2015 року по день ухвалення рішення судом в розмірі 24 012 грн.; а також 18 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 49 000 грн. витрат на правову допомогу на оплату послуг фахівця в галузі права.

Відповідач у письмових запереченнях позов не визнав. (а.с. 36-37).

Проте, в подальшому - 15 червня 2015 року до суду була подана заява ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс» за підписом генерального директора ОСОБА_5 про визнання позовних вимог ОСОБА_2 про поновлення на роботі і оплату вимушеного прогулу (а.с. 70), яку підтримала представник ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс» у судовому засіданні, судові витрати просила розподілити з урахуванням вимог закону при вирішенні спору судом.

Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги про визнання незаконним наказу ПАТ «СК «Мега- Поліс» від 16 лютого 2015 року № 5-ОС про звільнення ОСОБА_2 з посади юрисконсульта ПАТ «СК «Мега-Поліс» у зв'язку зі скороченням штату в порядку п. 1 ст. 40 КЗпП України з 16 лютого 2015 року, поновлення ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта ПАТ «СК «Мега-Поліс» з 16 лютого 2015 року, стягнення з ПАТ «СК «Мега-Поліс» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16 лютого 2015 року по 16 червня 2015 року в розмірі 22 129 грн. 34 коп., і в цій частині рішення сторонами не оскаржується.

Задовольняючи частково у розмірі 3 000 грн. позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з положень ст. 237-1 КЗпП України, якою передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та обставин справи, відповідно до яких відповідачем були порушені трудові права позивача, що було визнано відповідачем.

При вирішенні питання щодо розміру суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, судом було враховано, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, оскільки порушені її трудові права, а також принципи розумності та справедливості.

Судова колегія погоджується з таких висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в порушення вимог закону, частково задовольнив позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, незважаючи на заяву відповідача про визнання позову у повному обсязі, яку підтримав представник відповідача у судовому засіданні 16 червня 2015 року, судова колегія відхиляє, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що 15 червня 2015 року до суду була подана заява ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс» за підписом генерального директора ОСОБА_5, у якій зазначено, що товариство визнає позовні вимоги ОСОБА_2 про поновлення на роботі і оплату вимушеного прогулу. Про визнання позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у цій заяві не зазначалось. (а.с. 70).

З журналу судового засідання та технічного запису судового засідання від 16 червня 2015 року, який був прослуханий судовою колегією при підготовці справи до розгляду, не вбачається, що представник відповідача визнавав позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Зауваження на журнал судового засідання та технічний запис сторонами не подавались.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс» заперечував ту обставину, що відповідачем визнавались у повному обсязі вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 18 000 грн..

З урахуванням наведеного, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди та задоволення цих вимог у розмірі 18 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 49 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що такі витрати на оплату правової допомоги фактично були нею понесені.

При цьому, суд посилався на те, що акти надання послуг про участь у судових засідання не співпадають з часом, які представник проводила в судових засіданнях, не містять переліку наданих послуг та їх вартості, а на квитанціях до прибуткових касових ордерів міститься підпис ОСОБА_6 про отримання коштів, проте не вказано чи зареєстровані ці ордери в журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів (як те передбачено постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні»).

Судова колегія не може повністю погодитись з таким висновком суду, оскільки він не відповідає наданим позивачем та наявним у матеріалах справи доказам.

Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано договір № 02-03/15 про надання юридичних послуг від 03 березня 2015 року з фахівцем у галузі права - ФОП ОСОБА_6, акти надання послуг, рахунки-фактури та квитанції до прибуткових касових ордерів, з яких вбачається, що позивачу було надано правову допомогу - консультації, складання заяв, заперечень, розрахунків та інш. документів, участь представника у судовому засіданні, за що нею було сплачено 46 000 грн. за 43 години роботи. ( а.с. 71-73, 80-108).

З посиланнями суду на те, що квитанції до прибуткових ордерів, надані позивачем, не є належними доказами, оскільки в них не зазначено чи зареєстровані ці ордери в журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, судова колегія не погоджується, оскільки постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» не передбачено зазначення у квитанції, яка видається платнику, інформації про реєстрацію прибуткового ордеру у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів.

Проте, судова колегія не може прийняти до уваги акти надання послуг та відповідні рахунки за 23 квітня, 5 червня, 16 червня 2015 року, оскільки зазначена у них тривалість роботи представника не відповідає дійсним обставинам справи. Зокрема, з журналу судового засідання від 23 квітня 2015 року вбачається, що представник позивача взагалі не брав участь у судовому засіданні, а в акті надання послуг зазначено, що він брав участь у судовому засіданні 1 годину, за що нараховано 2 000 грн.

Таким чином, дослідивши надані позивачем докази витрат на правову допомогу та перевіривши матеріали справи, колегією встановлено, що позивачу була надана правова допомога 38 годин.

Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Отже, з урахуванням наведених положень закону, за 38 годин правової допомоги позивачу може бути відшкодовано 18 513 грн. витрат на правову допомогу (487,20 грн.- 40% мінімальної зарплати х 38 годин), проте враховуючи, що позов задоволено частково та відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 11 478,06 грн. (62%).

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення 11 478,06 грн. витрат на правову допомогу.

Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 121,80 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 308,309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Поліс» на користь ОСОБА_2 11 478,06 грн. витрат на правову допомогу, а також 121,80 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: