АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка подана його представником ОСОБА_3, на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року про забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

встановила:

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на транспортні засоби Мазда СХ-5, номерний знак НОМЕР_1 та ТойотаКоролла, номерний знак НОМЕР_2, які належать на праві приватної власності ОСОБА_2

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказувала, що судом першої інстанції не було з'ясовано дійсних обставин справи, особу відповідача та можливість перешкоджання даною ухвалою роботі фізичної особи, яка здійснює підприємницьку діяльність, з використанням автомобілів, на які накладено арешт.

Зазначала, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції повинен був брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Однак суд першої інстанції взяв до уваги лише припущення позивача, не навівши дані про встановлені судом обставини та не надав юридичної оцінки.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник позивача ОСОБА_5 вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З виділених із цивільної справи матеріалів вбачається, що у вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до Солом'янського районного суду м. Києва суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 завдану їй матеріальну шкоду в сумі 9 267 грн. 49 коп. та моральну шкоду в сумі 346 920 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась на те, що 23.09.2013 року по вул. Протасів Яр у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мітсубісі Кольт» державний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля «Мазда СХ5», державний номер АА 0106РІ, під керуванням водія ОСОБА_2 Посилалась на те, що результаті ДТП вона отримала нервовий стрес, наслідком якого стало захворювання на цукровий діабет. Тому просить відшкодувати їй кошти в сумі 9 267 грн. 49 коп., які витрачені на купівлю медикаментів та інших медичних засобів для лікування цукрового діабету та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 346 920 грн., яка полягає у виникненні невиліковної тяжкої хвороби.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_4 посилалась на те, що вказаний позов був розглянутий та ухвалювалось заочне рішення, яке 06.05.2015 року було скасовано та призначено до розгляду в загальному порядку. Отримавши вказану інформацію та знаючи про можливість застосування обтяження, відповідач тривалий час ухилявся від слідства та суду. Вважає, що відповідач буде намагатись продати, або передати транспортні засоби у власність третій особі. Зазначала, що на підставі заочного рішення виконавчою службою був накладений арешт на вказані транспортні засоби, але у зв'язку зі скасуванням заочного рішення та призначення справи до нового розгляду відповідач набув реальну можливість розпорядитися своїм майном, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про накладення арешту на транспортні засоби Мазда СХ-5, номерний знак НОМЕР_1 та Тойота Королла, номерний знак НОМЕР_2, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позовні вимоги полягають у відшкодуванні матеріальної шкоди в сумі 9267 грн. 49 коп. та моральної шкоди в сумі 346 920 грн., яка була спричинена позивачу ушкодженням здоров'я внаслідок ДТП, то невжиття заходів забезпечення позову у виді арешту майна відповідача може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5, позивачем під час розгляду справи збільшено позовні вимоги, оскільки матеріальна шкода, що полягає у понесених витратах на лікування, на даний період часу становить 170 тисяч гривень, а також збільшено розмір моральної шкоди до 780 тисяч гривень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на два транспортні засоби - автомобілі марки Мазда СХ-5 і Тойота Королла, є спірмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки предметом даного позову є відшкодування значної матеріальної шкоди та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я потерпілого внаслідок ДТП.

Доводи апелянта про можливість перешкоджання даною ухвалою роботі фізичної особи, яка здійснює підприємницьку діяльність, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки накладення арешту на транспортні засоби не перешкоджає ОСОБА_2 користуватись ними.

Посилання апелянта на те, що у зв'язку із застосуванням відповідних заходів можуть бути порушені права третіх осіб, висновків суду не спростовують, оскільки будь-яких доказів на підтвердження зазначеного апелянтом не надано.

Доводи апелянта про те, що заява позивача ґрунтується на припущеннях, також не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо невідповідності заяви положенням ст. 151 ЦПК України колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції зазначена заява розглянута і задоволена, при цьому вимоги норм ст. 151-153 ЦПК України та пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 виконані.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: