Справа № 201/910/15-ц
Провадження № 2/201/1208/2015р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

26.01.2015р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики від 01.08.2013р. на суму 62 000 доларів США та від від 22.08.2014р. на суму 110 000 доларів США (а.с. № 2, 3, 4).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 04.02.2015р. вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на вчинення дій, спрямованих на відчуження в будь-який спосіб нерухомого майна, а саме: житлового приміщення АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 23.11.2011р. та договору купівлі-продажу від 22.06.2007р. (відповідно) в межах заявлених позовних вимог в сумі 2 716 224грн. (а.с. № 17).

Ухвалою суду від 25.05.2015р. провадження по справі в частині вимог про стягнення з відповідача суми боргу 110 000 доларів США за договором позики від 22.08.2014р. було закрито у зв'язку з відмовою від цієї частини позовних вимог з боку представника позивача - адвоката Бардаченко В.В., на що він мав право згідно з п. 4.2. договору про надання правової допомоги від 22.01.2015р. (а.с. № 4, 6, 35).

В обґрунтування позовних вимог позивач по тексту свого позову зазначив, що ним укладено договір позики із ОСОБА_2, відповідно до якого 01.08.2013р. він передав останньому грошові кошти в сумі 62 000 доларів США, що еквівалентно станом на 26.01.2015р. 979 104 грн., які той зобов'язався повернути до 01.08.2014р., між тим ці зобов'язання не виконав.

Представник позивача - адвокат Бардаченко В.В. (діє на підставі договору від 22.01.2015р.- а.с. № 6, 7) в судове засідання не з'явився, про дату місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та без фіксування технічними засобами, зазначив, що позовні вимоги про стягнення 62 000 доларів США підтримує у повному обсязі (а.с. № 35).

Представник відповідача - ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 06.05.2014р. - а.с. № 32), в судове засідання 25.05.2015р. не з'явився, про дату місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та участі позивача, без фіксування технічними засобами, зазначив, що позовні вимоги про стягнення з нього 62 000 доларів США, що еквівалентно 979 104 грн. визнає у повному обсязі (а.с. № 37, 38).

Суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності представників обох сторін по справі на підставі ст. 169 ЦПК України, та винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України, оскільки відповідач позовні вимоги визнав.

Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачем 01.08.2013р. укладено договір позики із ОСОБА_2, відповідно до якого він передав останньому грошові кошти в сумі 62 000 доларів США, а останній зобов'язався повернути їх до 01.08.2014р., що підтверджується розпискою від 01.08.2013р. (а.с. № 3, 36).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд вважає, що в представленій розписці зазначені суттєві обставини, а саме: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається у власність, мета отримання грошових коштів - саме у борг та зобов'язання їх повернути.

Отже, на думку суду, між позивачем і відповідачем було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики.

Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 01.08.2013р. укладено договір позики, за умовами якого останній одержав у борг грошові кошти. Оригінал цієї розписки оглянуто судом, та за клопотанням представника позивача долучено до матеріалів справи (а.с. № 35, 36).

Договір, як визначено в ст. 629 ЦК України, є обов'язковим до виконання сторонами. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). У спірному правочині між його сторонами винятки з цього правила не встановлювались.

Положення ст. 1049 ЦК України зобов'язують позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу ОСОБА_2 не виконав умови договору позики і не повернув позивачу грошового боргу в сумі 62 000 доларів США, тому порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення зазначеної суми на користь позивача, що за курсом НБУ еквівалентно 979 104 грн., з урахуванням курсу долару США, заявленого позивачем, тобто, у межах позовних вимог (62 000 х 15, 7920 = 979 104грн. - а. с.№ 5).

Крім того, відповідач визнав вимоги позивача про стягнення з нього обумовленої договором позики суми у розмірі 62 000 доларів США повністю, про що надав відповідну заяву (а.с. № 37, 38).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву.

Згідно із ч.ч. 4, 5 даної статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суд приймає визнання позову ОСОБА_2, оскільки ці дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб та приймає рішення про задоволення позову.

При винесені рішення суду, судом враховано те, що відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, які були визнані стороною по справі, не підлягають доказуванню.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Одночасно з винесенням рішення суду, суд вважає можливим на підставі ч. 3 ст. 154 ЦПК України задовольнити заяву представника позивача - Бардаченко В.В. та частково скасувати заходи забезпечення позовних вимог, вжиті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 04.02.2015р. (а.с. № 17), що виразилися в накладенні заборони на відчуження житлового приміщення АДРЕСА_2, яке належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору дарування від 23.11.2011р.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову, судового збору в розмір 3 654 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. № 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 1046, 1049 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 60, ч. 1 ст. 61, ст. ст. 74-76, 88, ч. 3 ст. 154, ст.169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 01.08.2013р. в розмірі 62 000 доларів США, що еквівалентно 979 104 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн.

Заходи забезпечення позовних вимог, вжиті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 04.02.2015р. в частині накладення заборони на відчуження житлового приміщення АДРЕСА_2, яке належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору дарування від 23.11.2011р.

В іншій частині ухвалу судді Ткаченко Н.В. від 04.02.2015р. щодо заходів забезпечення позову - залишити без змін.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Ткаченко Н.В.