Справа № 452/1939/14 Головуючий у 1 інстанції: Карнасевич Г.І.
Провадження № 22-ц/783/4809/15 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Крайник Н. П.

суддів: Мельничук О. Я., Ніткевича А. В.

при секретарі Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення невиплаченої заробітної плати, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 травня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату у розмірі 44977 (сорок чотири тисячі дев'ятсот сімдесят сім) грн. 87 коп. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржило Самбірське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства.

Вважає його незаконним, необгрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що первинна профспілкова організація Самбірського ВУВКГ не здійснила процедуру легалізації та не провела відповідну реєстрацію як юридична особа. Таким чином, на Самбірському ВУВКГ протягом періоду, за який позивач вимагає проведення нарахування заробітної плати (2010-2014 рр.) не здійснювала законну діяльність жодна первинна профспілкова організація. Оскільки, таке об'єднання як первинна профспілкова організація Самбірського ВУВКГ не було створено відповідно до вимог Закону, остання не перебуває у сфері дії галузевої угоди.

Крім того, вказує на те, що заробітна плата позивача без урахування додаткових виплат (оклад) була вища, ніж рівень мінімальної заробітної плати, встановлений державою на відповідний період часу. Тому, доводи ОСОБА_2 про те, що Самбірське ВУВКГ умисно не виконувало умови Регіональної угоди з приводу нарахування заробітної плати позивачу є необгрунтованими.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач на підставі наказу № 31 від 01.12.1996 року прийнятий на роботу в Самбірський ВУВКГ на посаду інженера-програміста з 01.12.1996 року.

15 квітня 2010 року на зборах трудового колективу Самбірського ВУВКГ був укладений за участю керівника ВУВКГ та погоджений головою профкому зазначеного підприємства колективний договір на 2010 - 2012 р.р. Відповідними угодами визначені умови оплати праці працівників Самбірського ВУВКГ і працівників підприємств житлово-комунального господарства області та встановлені відповідні коефіцієнти співвідношень мінімальної тарифної ставки. Зміни до колективного договору в 2010 - 2012 роках не вносились.

Відповідач з травня 2010 року при визначенні місячного посадового окладу робітника першого розряду проводив оплату заробітної плати позивачу з розрахунку нижче законодавчо-встановленої мінімальної заробітної плати, що убачається із нарахованих сум, довідки про заробітну плату та розміру мінімальної заробітної плати встановленої Законами України "Про державний бюджет" на 2010-2014 р.р.

Крім того, судом встановлено, що йому не проводилось донарахування до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду коефіцієнтної ставки, визначеної територіальною угодою на 2012-2014 р. р. Зазначене підтверджуються копіями колективного договору Самбірського ВУВКГ на 2012-2014 р. р., територіальної угоди на 2012-2014 р. р., довідками відповідача про заробітну плату позивача на займаній посаді, копіями листів територіальної інспекції з питань праці у Львівській області № 02-1131/07, 02-3205.

Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області проведено перевірку додержання вимог законодавства про працю у Самбірському ВУВКГ.

Відповідно до висновків інспекції судом встановлено, що позивачу заробітна плата з 01.01.2014 року надалі нараховується з розрахунку мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду - 907 грн. з урахуванням коефіцієнтів співвідношення по підгалузях за видами робіт, тобто заробітна плата позивача становить 2321,92 грн., що свідчить про те, що позивачу при встановлені місячного посадового окладу формування тарифної ставки робітника 1 розряду проводиться з розрахунку нижче законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати, а саме: станом на 01.01.2014 року в розмірі - 907 грн., а не 1218 грн., як передбачено Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік», що свідчить про порушення вимог ч.3 ст.6, ст.9, ст.10 Закону України «Про оплату праці», ст.95,96 КЗпП України (а. с. 42-45, том 1 ).

Також, судом встановлено, що позивачу тарифна ставка робітника 1 розряду встановлена без врахування коефіцієнту співвідношення 1,2 до мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду, встановленої Територіальною угодою між Львівською обласною держаною адміністрацією, об'єднаннями роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, що свідчить про порушення вимог ч.1 ст.5 Закону України «Про оплату праці», ч.2 ст.97 КЗпП України. За результати зазначеної перевірки складено акт, керівнику підприємства внесено припис на усунення виявлених в ході перевірки порушень трудового законодавства, складено протокол за ч.1 ст.41 КУпАП, який скеровано в Самбірський міськрайонний суд, також матеріали скеровано в Самбірський МВ УМВСУ у Львівській області (а.с. 45, том 1).

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці», організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці», тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про оплату праці», розмір мінімальної заробітної плати визначається з урахуванням потреб працівників та їх сімей, вартісної величини достатнього для забезпечення нормального функціонування організму працездатної людини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а також загального рівня середньої заробітної плати, продуктивності праці та рівня зайнятості. Мінімальна заробітна плата встановлюється у розмірі не нижчому від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 10 зазначеного Закону передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у Законі про Державний бюджет України з урахуванням пропозицій, вироблених шляхом переговорів, представників професійних спілок, роботодавців, які об'єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди, та переглядається залежно від зміни розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір мінімальної заробітної плати не може бути зменшено в разі зменшення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зміни розміру мінімальної заробітної плати іншими законами України та нормативно-правовими актами є чинними виключно після внесення змін до закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно зі ст. 96 КЗпП України, основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники).

Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Кваліфікаційні розряди підвищуються насамперед робітникам, які успішно виконують встановлені норми праці і сумлінно ставляться до своїх трудових обов'язків. Право на підвищення розряду мають робітники, які успішно виконують роботи більш високого розряду не менш як три місяці і склали кваліфікаційний екзамен. За грубе порушення технологічної дисципліни та інші серйозні порушення, які спричинили погіршення якості продукції, робітникові може бути знижено кваліфікацію на один розряд. Поновлення розряду провадиться в загальному порядку, але не раніше ніж через три місяці після його зниження.

Посадові оклади службовцям установлює власник або уповноважений ним орган відповідно до посади і кваліфікації працівника. За результатами атестації власник або уповноважений ним орган має право змінювати посадові оклади службовцям у межах затверджених у встановленому порядку мінімальних і максимальних розмірів окладів на відповідній посаді.

Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 7 зазначеного Закону, у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплата праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та інше).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, такі і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді.

Після закінчення строку дії колективний договір продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Зазначені положення Закону України «Про колективні договори і угоди» відповідають положенням ст.ст.13, 17, 18 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення недорахованої заробітної плати, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість за період з травня 2010 року по грудень 2013 року виникла з вини відповідача, оскільки, останній з травня 2010 року при визначенні місячного посадового окладу робітника першого розряду проводив оплату заробітної плати позивачу з розрахунку нижче законодавчо-встановленої мінімальної заробітної плати, що вбачається із нарахованих сум (згідно з довідкою про заробітну плату) та розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законами України «Про державний бюджет» на 2010-2014 роки. Крім того, позивачу до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду не проводилось донарахування коефіцієнтної ставки, визначеної Територіальною угодою на 2012-2014 роки.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заборгованість по заробітній платі за період з травня 2012 року по грудень 2013 року становить 44977,87 грн., з яких: 17838,34 грн. - заборгованість за період з травня 2010 року по жовтень 2012 року включно у відповідності до положень Колективного договору Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на 2010-2012 роки, прийнятого на зборах трудового колективу Самбірського ВУВКГ (протокол № 1 від 15.04.2010 року); та 27139,53 грн. - заборгованість за період з листопада 2012 року по грудень 2013 року включно на основі територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднанням роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, зареєстрованої в Міністерстві соціальної політики України 30 жовтня 2012 року за № 30.

Посилання представника апелянта на збитковість підприємства, як на підставу правомірності дій відповідача, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки згідно положень ст.ст. 21, 29 Закону України «Про оплату праці» та ч. 4 ст. 97, ст.103 Кодексу законів про працю України, суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. що не ґрунтуються на законі.

Доводи апелянта про те, що в Самбірському ВУВКГ протягом періоду, за який позивач вимагає проведення нарахування заробітної плати, не здійснювала законну діяльність в розумінні положень Закону жодна первинна профспілкова організація, не спростовують правильних висновків суду про реєстрацію первинної профспілкової організації відповідно до вимог діючого на час укладення колективного договору законодавства. Крім того, з колективного договору вбачається, що такий схвалений зборами трудового колективу Самбірського ВУВКГ (протокол №1 від 15 квітня 2010 року), завірений разом з додатками печаткою профспілкової організації, погоджений головою профкому і затверджений начальником Самбірського ВУВКГ (а.с.77-101, том 1).

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. 315, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили .

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

Ніткевич А. В.