Провадження № 22-ц/779/923/2015
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Соколовського В.М.,

секретарів: Бойчука Л.М., Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

16 жовтня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 29 116,57 доларів США, що по курсу НБУ станом на 04.09.2014 року становить 364 539,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що згідно кредитного договору №IFU0AU01140214, укладеного 22 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, останній отримав кредитні кошти у вигляді непоновлюваної лінії в розмірі 5 901,00 доларів США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 1 533,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10 травня 2011 року.

Посилаючись на те, що в звязку з порушення позичальником зобовязань, станом на 04 вересня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 29 116,57 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 364 539,46 грн., просили позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

В апеляційній скарзі на дане рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що 13.11.2008 року договір купівлі-продажу заставного автомобіля не укладався, автомобіль було реалізовано 14.08.2013 року за ціною 21 000,00 грн. згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 28.11.2012 року про звернення стягнення на предмет застави, яке набрало законної сили.

Суд помилково застосував позовну давність до правовідносин, що склалися між сторонами та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог банку.

Також суд першої інстанції невірно розтлумачив виписки з рахунків, оскільки останній рядок виписки не є показником залишеного боргу.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Рокетська С.В. апеляційну скаргу підтримала з вищенаведених мотивів.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якої заявив відповідач. Крім того, згідно виписки по рахунку позивачем було списано кредит 3 643, 75 доларів США та вихідний залишок актів станом на 27.02.2015 року ставить 0, 00 доларів США.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що 22 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальникові кредитні кошти у вигляді непоновлюваної лінії в розмірі 5 901,00 доларів США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 1 533,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10 травня 2011 року.

П. 1.1. кредитного договору встановлено період внесення позичальником платежу з 5 по 10 число кожного місяця.

Також умовами договору було встановлено, що щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 139,43 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

В забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором, між сторонами того ж дня було укладено договір застави транспортного засобу, предметом якого був транспортний засіб автомобіль ВАЗ, модель 21070, 2006 року випуску, р.н. НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановлено, що відповідач належним умов кредитного договору не виконував і згідно проведеного банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 04 вересня 2014 року становить 29 116,57 доларів США, що еквівалентно 364 539,46 грн., з яких заборгованість за кредитом 3 643,75 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 7 798,09 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 306,80 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 17 367,93 доларів США.

Також встановлено, що у 2009 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави і рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 листопада 2012 року було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та звернено стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ, модель 21070, рік випуску 2006, р.н. НОМЕР_1, що належав на праві власності ОСОБА_2

З довідки-рахунку №254711 від 14.08.2013 року вбачається, що зазначений автомобіль продано ОСОБА_5 по ціні 21 000 грн.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Частиною другою, третьою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З огляду на те, що строк позовної давності перервався шляхом подання банком позову про звернення стягнення на предмет застави, висновок суду про сплив позовної давності є необґрунтованим.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції належним чином не звернув уваги на встановлені законом правила щодо початку перебігу і переривання строку позовної давності, у звязку з чим безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до п.4.1 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобовязання , передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит надається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Згідно проведеного розрахунку банку вбачається, що пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за договором банком нараховано в сумі 17 367,93 доларів США.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач про розгляд справи в суді першої інстанції просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання ).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, розмір пені за період з 30.08.2013 року по 29.08.2014 року складає 6 608, 52 долари США, що по курсу НБУ станом на день звернення з позовом складає 82 738, 67 грн. (6 608, 52 долари США х 12, 52 грн.).

Крім того, колегія суддів вважає, що наявні підстави, що мають істотне значення для зменшення розміру неустойки.

При цьому колегія суддів виходить з того, що у 2008 році відповідач передав позивачу в добровільному порядку заставний автомобіль для реалізації, проте позивач не реалізував своє право, а утримував майно до його реалізації по рішенню суду, що призвело до збільшення формування загальної заборгованості.

А тому з огляду на ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір пені слід визначити в гривні та зменшити до 2 000 грн.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення, яким позов слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2006 року станом на 04 вересня 2014 року в сумі 11 748, 64 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 3 643,75 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 7 798,09 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 306,80 доларів США, що еквівалентно 147 092, 97 грн., та пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в сумі 2 000 грн.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що згідно виписки по рахунку заборгованість у відповідача відсутня є невірним, а доводи ОСОБА_2 про те, що у серпні 2013 року було списано кредит в сумі 3 643, 75 доларів США такими, що не заслуговують на увагу, оскільки згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. 589 ЦК України звернення стягнення на предмет застави повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобовязанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобовязання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України.

Погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок реалізації заставного майна відбулося частково, а тому зобовязання не припинилося.

Не заслуговують на увагу і доводи відповідача про те, що у нього відсутні зобовязання перед ПАТ КБ «Приватбанк» через невиконання банком умов договору та не перерахування коштів на рахунок, вказаний в договорі, оскільки відповідачем в 2006-2008 роках частково виконувалися умови договору, вносилися кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, автомобіль, який було придбано за кредитні кошти і передано в заставу банку, в послідуючому передано відповідачем банку для реалізації.

Крім того, кредитний договір у встановленому порядку не оскаржено та не визнано недійсним.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 236, 38 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316,317 ЦПК України, колегія судів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № IFU0AU01140214 від 22 травня 2006 року станом на 04 вересня 2014 року в сумі 11 748, 64 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 3 643,75 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 7 798,09 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 306,80 доларів США що еквівалентно 147 092, 97 грн. та пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в сумі 2 000 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 2 236, 38 грн. понесених судових витрат.

Рішення набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

В.М. Соколовський