справа №619/4670/15-ц
провадження №4-с/619/24/15
У Х В А Л А

Іменем України

18 грудня 2015 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Нечипоренко І.М.

за участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі скаргу ОСОБА_2 в інтересах стягувача ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області,

встановив

ОСОБА_2 в інтересах стягувача ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Дергачівського РУЮ в провадження якого перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 30541 доларів США та судових витрат в сумі 2462,00грн. щодо не направлення стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження; визнати неправомірною бездіяльність щодо невиконання рішення суду від 25.09.2013 року; зобовязати державного виконавця направити постанову про відкриття виконавчого провадження; зобовязати державного виконавця вчинити дії щодо реального виконання рішення суду від 25.09.2013 року; стягнути з ВДВС понесені витрати на правову допомогу в розмірі 6063,20грн. посилаючись на те, що 25 вересня 2013 року Дергачівським районним судом Харківської області ухвалено рішення, яке ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27.11.2013 року залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_4 борг у сумі 246576.21грн. 07.08.2015 року направлено заяву про відкриття виконавчого провадження. На даний час вони не мають інформації щодо відкриття виконавчого провадження та виконання рішення суду. 08.09.2015 року направлено запит про надання інформації стосовно стану та перебігу виконання рішення, однак, до теперішнього часу відповідь не надійшла. Рішення суду тривалий час залишається невиконаним. ОСОБА_3 звернувся через свого представника до ТОВ «Харківський центр правової допомоги» для отримання кваліфікаційної правової допомоги під час розгляду та вирішення в суді питання стосовно цієї скарги та сплатив за послуги 6063,20грн.

Державний виконавець ВДВС Дергачівського РУЮ у судовому засіданні заперечував проти скарги зазначивши, що 20.08.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 суми боргу за рішенням Дергачівського районного суду від 25.09.2013 року. Відправити постанову про відкриття провадження не було можливості у звязку з відсутністю матеріально-технічного забезпечення. Було сформовано запити щодо наявності рахунків належних боржнику та джерел одержання останнім доходів. В ході виконання рішення були здійснені заходи з розшуку майна. Державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Заявник ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала скаргу та про обставини пояснила, як зазначено вище.

Вислухавши пояснення заявника та представника ВДВС, перевіривши матеріали справи, всі наявні у справі докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07 серпня 2015 року до ВДВС Дергачівського РУЮ представником ОСОБА_3 направлено виконавчий лист № 2010/6345/12 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 246576,21грн. разом з заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с.6-7).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (Закон N 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону N 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до положень ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як розяснено в п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» на підставі статті 8 Закону про виконавче провадження сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Суди мають ураховувати, що до учасників виконавчого провадження, які мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, належать також представники сторін за законом чи договором, які діють від їх імені.

ОСОБА_2 відповідно до довіреності від 29 вересня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_5, являється представником в порядку передоручення ОСОБА_6 (а.с.13).

Відповідно до постанови від 20.08.2015 року державним виконавцем ВДВС Дергачівського РУЮ відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2010/6345/12.

Згідно ч.5 ст.25 Закону України N 606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (надалі Закон) та абзацу 2 пункту 3.6.2. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 74/5 від 15 грудня 1999 року, копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Представником ВДВС Дергачівського РУЮ у судовому засіданні заявлено, що копія постанови стягувачу не направлялася у звязку з відсутністю фінансування, при цьому, копія постанови була вручена ОСОБА_2 у судовому засіданні 18.12.2015 року, про що мається відповідна розписка.

Суд не може погодитись з приведеними доводами представника ВДВС Дергачівського РУЮ, оскільки на їх підтвердження, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не було надано належних та допустимих доказів.

За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість скарги ОСОБА_2

в частині визнання неправомірною бездіяльності щодо не направлення стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження.

Щодо інших вимог скарги, то вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Оскільки в судовому засіданні заявник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48510543, хоча і зі значним запізненням, підстави для задоволення скарги в частині зобов'язання державного виконавця ВДВС Дргачівського РУЮ невідкладно направити зазначену постанову - відсутні.

Згідно до вимог ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізація майна боржника.

Як свідчать матеріали справи з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження шість місяців не минуло.

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

На спростування доводів скаржника щодо бездіяльності у ході виконання рішення суду від 25.09.2013 року державним виконавцем надано постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 27.08.2015 року, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.11.2015 року, інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.11.2015 року, інформаційну довідку з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_4, відповіді на запити до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками, до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб.

Таким чином, суд вважає необгрунтованою скаргу в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо невиконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25.09.2013 року та зобовязання невідкладно вчинити дії щодо реального виконання даного рішення.

Як розяснено в п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність держаного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (стаття 388 ЦПК). Розподіл таких судових витрат здійснюється судом незалежно від того, чи оскаржуються рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, оскільки відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

За змістом ч.ч.1,2 ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст.388 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

У постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (п.48).

Згідно ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги та допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Отже, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_3 в порядку передоручення, у даному спорі представляла ОСОБА_2 на підставі довіреності від 29.09.2014 року (а.с.13), саме у такому процесуальному статусі ОСОБА_2 брала участь у справі, також про це нею було заявлено у судовому засіданні, що вона є представником ОСОБА_3

Таким чином, ОСОБА_2 приймала участь у розгляді справи у якості представника ОСОБА_3 за довіреністю.

Судом також приймається до уваги, що в матеріалах справи відсутня відповідна заява ОСОБА_3 щодо участі в справі осіб, які надають правову допомогу, як і ухвала з цього приводу.

Згідно ч.1 ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 386-387 ЦПК України, суд

постановив

Скаргу ОСОБА_2 в інтересах стягувача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області щодо не направлення стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.08.2015 року.

В іншій частині скарги відмовити.

Апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня її проголошення Харківському апеляційному суду через Дергачівський районний суд Харківської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. М. Нечипоренко