МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-113/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2010 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді - Жуган Л.В.

при секретарі - Луньовій В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, Одеської міської ради, ОСОБА_3 про скасування свідоцтва про право власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси 25.09.2008 р. звернувся ОСОБА_2 із позовом до Одеської міської ради в особі Управління житлово-комунального господарства, третя особа: ОСОБА_3 про скасування свідоцтва про право власності та видачу нового свідоцтва про право власності.

В процесі розгляду справи з урахуванням предмету спору права власності на квартиру №71, по вул. Академіка Філатова, 22, в м. Одесі, що стосується матеріального права співвласників, вказаних у Свідоцтві - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, остання, протокольною ухвалою суду, згідно ст. 33 ЦПК України, була залучена до участі у справі в якості співвідповідача.

Позивач декілька раз за період розгляду справи змінював, уточнював позовні вимоги.

Згідно остаточної уточненої редакції позовних вимог від 26.08.2009 р. та письмових змін до неї складених у судовому засіданні 10.12.2009 р. позивач змінив, уточнив свої позовні вимоги та просив: зобовязати УЖКГтаПЕК Одеської міської ради скасувати свідоцтво про право власності від 25.07.2002 року на квартиру АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини і за ОСОБА_3 1/3 частини - квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 25.07.2002 року на його імя та ОСОБА_3 було оформлено Свідоцтво про право власності на спірну квартиру, отриману в ЖБК «Будівельник 5». Позивач вказує, що вказана квартира придбана, внаслідок обміну 1-кімнатної квартири №59, в буд. №22, яку він отримав, згідно ордеру від 20.01.1978 року після сплати паю до зазначеного ЖБК «Будівельник-5» до укладення шлюбу з відповідачкою ОСОБА_3

29.09.1979 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_3, після укладення шлюбу, в звязку із збільшенням сімї, у 1989 році після оплати пайового внеску згідно повідомлення від 22.05.1989 р. його сімя отримала ордер на 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_2, в ЖБК «Будівельник-5».

Позивач в редакціях своїх позовних вимог позивач вказує, що 25.07.2002 року ним було отримано Свідоцтво про право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1, в якому зазначається, що квартира належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках. В звязку з юридичною недосвідченістю на той час, позивач вважає, що він не розумів наслідків оформлення квартири на праві власності в рівних частках на нього та ОСОБА_3 Але на його думку, з урахуванням наведених обґрунтувань позову частки у праві власності на спірну квартиру не можуть бути рівними, а мають бути визначені: - 2/3 частини за ним ОСОБА_2 та 1/3 частини за ОСОБА_3

В звязку з цим позивач просить скасувати зазначене свідоцтво, та визнати право власності між ним та відповідачкою ОСОБА_3, згідно визначення: - 2/3 частини за ним ОСОБА_2 та 1/3 частини за ОСОБА_3

Позивач та його представник за довіреністю - ОСОБА_4, у судовому засіданні остаточні уточненні позовні вимоги підтримали.

Представники відповідачів - Одеської міської ради, за довіреністю ОСОБА_5, УЖКГтаПЕК Одеської міської ради, за довіреністю ОСОБА_6, позов не визнали, зазначили, що свідоцтво про право власності на квартиру було видане з дотриманням вимог діючого законодавства, тому підстав для його скасування чи зміни немає.

Співвідповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначила, що квартира була придбана спільно з ОСОБА_2 у період шлюбу, тому є такою, що належить їм в рівних частках на праві спільної власності.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що шлюб між громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстровано 29.09.1979 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Київським відділом ЗАГС м. Одеси, актовий запис № 1366. У 1995 році шлюб між ними розірвано, підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 19.07.1995 року, виданим відділом РАГС виконкому Малиновського райради народних депутатів м. Одеси, актовий запис №396.

На підставі ордеру №200 від 22.05.1989 року, виданого ОСОБА_2 із складом сімї дружина ОСОБА_3, донька ОСОБА_7 та син ОСОБА_7, вони зайняли квартиру АДРЕСА_1.

Згідно Свідоцтва про право власності на квартиру в ЖБК «Будівельник-5» від 25.07.2002 року підтверджується належність на праві власності в рівних частках - ОСОБА_2, ОСОБА_3 - квартири АДРЕСА_1. В свідоцтві зазначено, що воно видано на підставі технічного паспорту від 23.05.2002 року, довідки ЖБК «Будівельник-5» про виплату паю номер 10/81 від 03.07.2002 року, розпорядження УЖКГ та ПЕК Одеського міськвиконкому.

Документи що були підставою видачі Свідоцтва про право власності , належним чином завірені додані до матеріалів справи представником УЖКГтаПЕК Одеської міської ради, в якості доказів, про підтвердження факту оформлення права власності на спірну квартиру.

Відповідно до ст. 213 рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим - ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд серед іншого вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст.15 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення правовідносин зазначених позивачем член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-5» від 03.07.2002 року №10/81 виданою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується, що вони є власниками ізольованої квартири АДРЕСА_1. Пайовий внесок в сумі 5381 руб. гр-ни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виплатили повністю в 1989 році.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18.09.1987 р. «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» п.5-1 визначено, що судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України "Про власність" член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди.

Тому з урахуванням наведених норм законодавства та досліджених судом доказів вбачається, що право власності у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на спірну квартиру виникло в 1989 році.

Згідно ст.17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до п.6 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» пай, внесений подружжям в ЖБК в період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР ( ред. 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, чиє право порушено, встановлюється в три роки.

Згідно ст. 75 ЦК УРСР ( ред. 1963 року) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Поданим ОСОБА_2 доказам - ордер №248 від 20.01.1978 року, виданий на його імя на квартиру №59, по вул. Ак. Філатова, буд.№22, в м. Одесі та квитанція №114 від 26.01.1978 року щодо сплати ОСОБА_2 в ЖБК «Будівельник- 5» пайового внеску у розмірі 2023,50 рублів, - після їх досконалого аналізу, судом визначено, що вони не підтверджують наведені позивачем посилання на факт обміну вказаної однокімнатної квартири №59 на спірну 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 та включення сплаченого паю за 1-кімнатну квартиру у суму паю внесеного за 3-кімнатну квартиру.

В судому засіданні учасникам процесу розяснювались положення ст. 60 ЦПК України, згідно якої визначено, обовязки доказування і подання доказів.

Позивач та його представник ствердили, що всі докази в обґрунтування заявлених вимог подані ними в повному обсязі.

Статтею 80 ЦК УРСР визначено, що закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Позивачем не надано суду не надано доказів щодо поважності причин пропуску, встановленого законом строку позовної давності, з моменту виникнення права спільної часткової власності на кв.71, у буд. №22, по вул. Академіка Філатова, в м. Одесі, а саме з 1989 року після виплати повної суми пайового внеску.

Посилання позивача в судовому засіданні, що зафіксовано технічним звукозаписом судового процесу, на той факт, що оформлення Свідоцтва про право власності на спірну квартиру у 2002 році проводилося без його відома, спростовується наведеними позивачем - в позовній заяві та уточненнях до них, посиланнях, згідно яких він вказує: «25 липня 2002 року мною було отримано Свідоцтво про право власності на 3-кімнану квартиру… в якому зазначається, належність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартири в рівних частках».

Доводи позивача щодо юридичної недосвідченості, на час отримання Свідоцтва про право власності у 2002 р. не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду 25.09.2008 р. з даним позовом.

Оформлення Свідоцтва про право власності на кв.71, буд. 22, по вул. Ак. Філатова, в м. Одесі, в 2002 році проводилося на підставі «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб», затвердженої наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 р. №121, а також розпорядження міського голови №20-01 від 14.01.1999 р. «Про порядок оформлення права власності на обєкти нерухомого майна», що відповідає, нормам законодавства, які діяли на той час.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 15-17, 49 Закону України «Про власність», ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст.ст. 71, 75, 86, 112 Цивільного кодексу Української РСР (в ред. 1963 р. із змінами та доповненнями), суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, Одеської міської ради, ОСОБА_3 про скасування свідоцтва про право власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Л.В. Жуган