АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2833/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 Степаненко О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівХрапка В. Д. , Новікова О. М.
при секретаріШоколенко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу державного підприємства МВС України «Черкаси-Інформ-Ресурси» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом державного підприємства МВС України «Черкаси-Інформ-Ресурси» до ОСОБА_6 про визнання права власності на транспортний засіб за набувальною давністю, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що території Державного підприємства МВС України «Черкаси-Інформ-Ресурси» за адресою: м. Черкаси, вул. Лесі Українки, 21, на спеціальному майданчику для зберігання транспортних засобів, починаючи з 27 січня 2010 року знаходиться транспортний засіб АЗЛК 2140, державний номер НОМЕР_1, який належить відповідачу ОСОБА_6

11 березня 2013 між позивачем та Управлінням ДАІ УМВС України в Черкаській області був укладений договір про співпрацю, згідно з яким ДП МВС України «Черкаси-Інформ-Ресурси» надає платні послуги тимчасового відповідального зберігання транспортних засобів, затриманих та доставлених на спеціальний майданчик.

Позивач вказував, що власник спірного транспортного засобу чи його представник - з метою отримання вищевказаного транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику - до ДП МВС України «Черкаси-Інформ-Ресурси» не звертався, хоча його було повідомлено належним чином про необхідність отримання вищевказаного транспортного засобу та необхідність оплати витрат, пов'язаних з їх зберіганням.

Автомобіль постійно перебуває на зберіганні з 27 січня 2010 року. Протягом цього періоду позивач володіє автомобілем відкрито, безперервно. Відповідач у свою чергу, обізнаний про місце зберігання даного автомобіля, однак не виявляє жодного наміру отримати його назад, що свідчить про його відмову від належного йому майна, у зв'язку із чим позивач просив суд визнати за ним право власності на вказаний автомобіль за набувальною давністю з метою погашення кредиторської заборгованості відповідача перед ДП МВС України «Черкаси-Інформ-Ресурси» за належне зберігання вказаного транспортного засобу та недопущення збільшення витрат пов'язаних з його зберіганням.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі державне підприємство МВС України «Черкаси-Інформ-Ресурси», посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги позивача задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд вважав, що ДП МВС України «Черкаси-Інформ-Ресурси», яке зберігало чужу річ на певних правових підставах протягом відповідного терміну, тобто законно володіє чужою річчю, не може вимагати набуття права власності на річ за набувальною давністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу № 39156 від 27 січня 2010 року, інспектор ДПС ВДАІ по обслуговуванню адміністративної території Черкаського району Старов В.П. здійснив огляд та тимчасове затримання транспортного засобу АЗЛК 2140, державний номер НОМЕР_1, на підставі ч. 1 ст. 126КУпАП, шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м. Черкаси, вул. Л.Українки, 21.

З облікової картки ТЗ НОМЕР_1 вбачається, що власником вказаного автомобіля є ОСОБА_6

Судом першої інстанції також встановлено, що на час розгляду цієї справи його право власності у встановленому законом порядку не припинено.

Позивач на підставі договору про співпрацю з Управлінням державної автомобільної інспекції УМВС України в Черкаській області надає фізичним особам платні послуги з доставляння тимчасово затриманого ДАІ транспортного засобу на спеціальний майданчик та платних послуг з тимчасового відповідального зберігання такого транспортного засобу.

Зі змісту акту комісії з визначення стану транспортних засобів, які зберігаються на майданчиках ДП МВС України «Черкаси-Інформ-Ресурси» від 25 травня 2015 року вбачається, що затриманий транспортний засіб АЗЛК 2140 д/н Л42-13ЧК знаходиться на відкритій стоянці УДАІ.

Згідно з п. 12 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 N 1102, визначено, що повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, з 27 січня 2010 року спірний автомобіль знаходиться на зберіганні у позивача за законом, проте ніякі дії щодо повернення тимчасово затриманого ТЗ власником автомобіля не вчинялися.

Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на які-небудь правові підстави набувальної давності і розповсюджується на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном.

Наявність у володільця певного юридичного титулу (договір найму, збереження тощо), виключає застосування набувальної давності. Володіння має бути добросовісним, тобто якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Водночас, фактичне володіння чужою річчю вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Оскільки з 27 січня 2010 року спірний автомобіль на підставі закону знаходиться на збереженні у ДП МВС України «Черкаси-Інформ-Ресурси» вказана обставина виключає ознаки безтитульного (незаконного володіння) та право позивача заявляти про право власності за давністю володіння автомобілем.

За таких обставин, судом першої інстанції вірно вказано, що позивач, який зберігав чужу річ на певних правових підставах протягом відповідного терміну, тобто законно володіє чужою річчю, не може вимагати набуття права власності на річ за набувальною давністю.

Главою 66 ЦК України регулюються правовідносини сторін зі зберігання об'єктів цивільних прав. Положення цієї статті застосовуються також до зберігання, яке здійснюється на підставі закону, якщо інше не встановлено законом. (ст. 954 ЦК України), а ст. 948 Кодексу встановлений обов'язок поклажодавця забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Посилання апелянта на застосування судом до спірних правовідносин ч. 3 ст. 344 ЦК України є безпідставними, оскільки позивач з власником автомобіля будь-яких цивільно-правових угод не укладав, а судом вірно вказано, що така обставина виключає застосування для вирішення даного спору правил зазначеної вище частини ст. 344 Кодексу.

Крім того, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у затвердженні мирової угоди, умовами якої сторони погодили, що в рахунок заборгованості за зберігання автомобіля відповідача на спеціальному майданчику власник передає спірний автомобіль, а позивач приймає його по акту приймання-передачі шляхом здачі на металобрухт, враховуючи слідуюче.

За положеннями ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Тобто мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду й під контролем суду, заснована на взаємних поступках угода, яка по-новому визначає їх суб'єктивні права й обов'язки та є двостороннім волевиявленням сторін. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін і предмета спору.

Мирова угода не може створювати прав та обов'язків у інших осіб, а також обмежувати ці права. Предметом мирової угоди є врегулювання спору, який розглядається в суді. Тому домовленість сторін не повинна виходити за межі предмету позову.

В мировій угоді не допускається врегулювання питань, які не пов'язані з предметом спору. Не може визнаватися судом мирова угода, яка порушує права, свободи й охоронювані законом інтереси інших осіб.

Колегія суддів враховує, що даний цивільний спір стосується права власності на автомобіль, питання відступного в рахунок погашення заборгованості за зберігання автомобіля не є предметом даного спору, а суду не надано жодного доказу того чи може ОСОБА_6 розпоряджатись автомобілем, а також чи є він одноосібним його власником, як і не надано доказу, що мирова угода не порушує права третіх осіб, кредиторів відповідача чи інших співвласників.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, п. 1 ст. 308, ст. ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу державного підприємства МВС України «Черкаси-Інформ-Ресурси» відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :