АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Бреславського О.Г., Винту Ю.М.,

секретар Паучек І.І.

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2. які діють в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання самочинного будівництва спільним сумісним майном подружжя, поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють за довіреністю в інтересах ОСОБА_3, на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 квітня 2015 року,

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом.

Просила:

- визнати незаданий в експлуатацію об'єкт самочинного будівництва житловий будинок загальною площею 141,9 кв.м., житловою площею 69,1 кв.м., що розташований в селі Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області об'єктом спільної сумісної власності подружжя;

- здійснити поділ вищевказаного незданого в експлуатацію об'єкта самочинного будівництва, відповідно до 1-го варіанту поділу, зазначеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи №85 від 18 лютого 2015 року, а саме:

в рахунок поділу спільного майна подружжя виділити ОСОБА_3:

- 1-1 коридор площею 5,15 кв.м, вартістю 46307 гривень.;

- 1-3 кухня-їдальня площею 15,8 кв.м, вартістю 142068 гривень;

- 1-4 коридор площею 4,2 кв.м, вартістю 37765 гривень;

- 1-5 санвузол площею 2,5 кв.м, вартістю 22479 гривень;

- 1-6 ванна кімната площею 7,25 кв.м, вартістю 65189 гривень;

- 1-8 житлова кімната площею 17,70 кв.м, вартістю 159152 гривні, а всього приміщень у будинку, площею 52,6 кв.м, вартістю 472 960 гривень, а також виділити ОСОБА_3 такі господарські будівлі та споруди, саме:

- 1/2 ідеальної частки колодязя, вартість 2978 гривень;

- 1/2 ідеальної частки вигрібної ями, вартість 4146 гривень, а всього нерухомого майна на загальну вартість 472960 грн.

В рахунок поділу спільного майна подружжя виділити ОСОБА_5:

- 1-2 сходова клітина площею 4,5 кв.м, вартістю 40462 гривні;

- 1-7 житлова кімната площею 13,3 кв.м, вартістю 13,3 гривні;

- 1-8 житлова кімната площею 6,60 кв.м, вартістю 59345 гривень;

- 1-9 комора площею 4,0 кв.м, вартістю 29854 гривні;

- 1-10 житлова кімната площею 15,9 кв.м, вартістю 118 668 гривень;

- 1-11 гардероб площею 2,3 кв.м, вартістю 17166 гривень;

- 1-12 комора площею 1,7 кв.м, вартісно 12688 гривень;

- 1-13 коридор площею 14,8 кв.м, вартістю 110458 гривень;

- 1-14 житлова кімната площею 22,2 кв.м, вартістю 22,20 гривень;

- 1-15 гардероб площею 4,0 кв.м, вартістю 4,0 гривні, а всього приміщень у будинку площею 89,3 кв.м, на суму 703772 гривні, а також виділити ОСОБА_5 такі господарські будівлі та споруди, а саме:?

- 1/2 ідеальної частки колодязя, вартість 2978 гривень;

- 1/2 ідеальної частки вигрібної ями, вартість 4146 гривень, а всього нерухомого майна загальну вартість 710918 гривень;

- стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію різниці вартості ідеальних часток у спільному майні у розмірі 115 406 гривень;

- поділити в натурі земельну ділянку площею 0,0718 га, яка знаходиться в селі Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області наступним чином:

- виділити ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,0148 га та земельну ділянку №2 площею 0,0143 га, загальною площею 0,0291 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

- виділити ОСОБА_5 та визнати за ним право власності на ділянку загальною площею 0,0290 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

- земельну ділянку площею 0,0131 га, яка знаходиться під житловим будинком, та земельну ділянку 0,0006 га, яка обслуговує вигрібну яму, залишити у спільній сумісній власності сторін.

Посилалася на те, що сторони в період з 10 квітня 2007 року по 29 жовтня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбу ними була придбана земельна ділянка, розміром 0,0718 га, яка розташована в селі Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області.

На вказаній земельній ділянці протягом 2011-2012 років сторонами був збудований житловий будинок, який не зданий в експлуатацію.

Вважала вищевказане нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 квітня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що подружжя ОСОБА_3, ОСОБА_5, здійснивши самочинне будівництво спірного житлового будинку в селі Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області, не набуло на нього права власності, а тому законних підстав визнати об'єкт самочинного будівництва спільною сумісною власністю подружжя відсутні.

Оскільки такого об'єкту, як житловий будинок в правовому значенні та у відповідності до вимого статті 331 ЦК України не існує, то немає правових підстав і для його поділу у відповідності з висновком будівельно-технічної експертизи.

В матеріалах справи відсутні докази про узаконення самочинного будівництва та звернення до компетентних органів з цього питання.

Провести поділ земельної ділянки неможливо, оскільки на даній ділянці знаходиться самочинно побудований будинок, а з висновку судової будівельно-технічної експертизи вбачається, що її поділ пропонується у варіантах з поділом самого жилого будинку із залишенням частини земельної ділянки під будинок та виділення її частини сторонам.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Так, статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частин 1-3 статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до частин 2,3 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно частин 1, 2 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року, № 6 (далі Постанови) право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування".

Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Вимоги особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно, або заінтересованої особи, що не пов'язані з правом власності на ці будівлі, зокрема, про визнання права на матеріали, одержані при їх знесенні, підлягають розгляду судами на загальних підставах.

В пункті 27 Постанови роз'яснено судам, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 10 квітня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії НОМЕР_2 від 10 квітня 2007 року (а.с.7).

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 29 жовтня 2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с.8).

Згідно договору купівлі-продажу від 15 січня 2009 року ОСОБА_5 зі згоди своєї дружини ОСОБА_3 придбав земельну ділянку площею 0,0718 га, яка знаходиться в селі Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області з цільовим призначенням для ведення особистого господарства (а.с.9).

З довідки Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області №487 від 10 червня 2014 року вбачається, що ОСОБА_5 відповідно до рішення Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області №95-07/11 від 29 червня 2011 року було затверджено проект щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з «для ведення особистого господарства» на «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» (а.с.35).

Протягом 2011-2012 років сторонами без відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту був збудований житловий будинок, який не зданий в експлуатацію.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що ОСОБА_3, ОСОБА_5, здійснивши самочинне будівництво спірного житлового будинку в селі Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області, не набули на нього права власності, а тому відсутні законні підстави для визнання спірного об'єкта самочинного будівництва спільною сумісною власністю подружжя та його поділу.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Правові засади виникнення права власності на об'єкти нерухомості, що є об'єктами незавершеного будівництва, визначені статтею 331 ЦК України.

Однак стаття 331 ЦК України визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, та не регулює правовий режим самочинного будівництва.

Правовідносини, що виникають з приводу самочинного будівництва, тобто у випадках, коли вимоги закону при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені, врегульовано спеціальною нормою, а саме статтею 376 ЦК України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Таким чином спірний житловий будинок є об'єктом самочинного будівництва оскільки побудований сторонами без відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту, а тому вони не набули на нього права власності та відсутні підстави визнати нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його поділу .

Також правильними є висновки суду про відсутність підстав для поділу господарських будівель, споруд та земельної ділянки.

Зокрема господарські будівлі та споруди є приналежністю до основної речі та не підлягають окремому поділу від будинку.

Спірна земельна ділянка також не може бути поділена між сторонами відповідно до варіантів поділу, зазначених у висновку судової будівельно-технічної експертизи №85 від 18 лютого 2015 року.

Зокрема зазначені у експертизі варіанти поділу земельної ділянки передбачають залишення частини земельної ділянки у спільному користуванні, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 372 ЦК України відповідно до якої у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, помилковими є доводи скарги про те, що суд першої інстанції помилково відмовив позивачу у визнанні незакінченого будівництвом житлового будинку об'єктом спільної сумісної власності подружжя та у його поділі, що суперечить закону.

З матеріалів справи вбачається, що спірний будинок відповідно до правил статті 376 ЦК є самочинним будівництвом, а тому суд правильно відмовив позивачу у визнання житлового будинку об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Правила статті 331 ЦК України до вказаних правовідносин застосуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють за довіреністю в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: