Справа № 300/330/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

11 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі - Дашковській С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Воловецького районного суду від 2 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності на 1/3 частину пекарні в с. Синевир НОМЕР_1,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суд з позовом до ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності на 1/3 частину пекарні в с.Синевир НОМЕР_1. Позов мотивований тим, що рішенням тимчасової комісії з розпаювання та рішенням правління Синевирського споживчого товариства від 22.04.2002 року №5 позивачу та відповідачу було передано у спільну часткову власність частину хлібопекарні в с.Синевир НОМЕР_1 площею 150 кв.м та земельну ділянку під будівлею площею 150 кв.м відповідно до суми пайових внесків. Рішенням третьої сесії четвертого скликання від 19.11.2002 року Синевирська сільська рада прийняла рішення про оформлення права спільної частки на об'єкт нерухомого майна у с.Синевир за пайовиком ОСОБА_1 відповідно внесеного паю на підставі рішення №3 від 08.04.2002 року, №4 від 15.04.2002 року та №5 від 22.04.2002 року з приміщенням хлібопекарні в с.Синевир. Як з'ясував позивач, на все майно право власності оформила за собою відповідачка на підставі рішення виконкому Синевирської сільської ради від 21.06.2001 року №21. В процесі досудового слідства по факту можливої підробки встановлено, що дане рішення є підробленим, у зв'язку з чим позивач просить скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину пекарні в с.Синевир НОМЕР_1.

Зазначеним рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 не погодився з цим рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріально та процесуального права.

В судовому засіданні представник апелянта скаргу з наведених підстав підтримав та просив її задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд розглянув справу у їх відсутності відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги апелянта аналогічні доводам позовної заяви та зводяться до твердження того, що: позивачем було заявлено клопотання про витребування матеріалів кримінального провадження, однак судом першої інстанції дане клопотання не взято до уваги; факт підроблення рішення виконкому Синевирської сільської ради №21 від 21 червня 2002 року було встановлено ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 24 листопада 2014 року.

Однак, зазначені доводи не можуть бути прийняті до уваги на підставі наступного.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 2 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до рішення третьої сесії четвертого скликання Синевирської сільської ради від 19.11.2002 року оформлено право спільної частки на об'єкт нерухомого майна у с.Синевир за пайовиком ОСОБА_1 відповідно внесеного паю на підставі відповідних рішень з приміщення хлібопекарні в с.Синевир. Свідоцтво на право власності на об'єкт нерухомого майна зареєструвати в підприємстві технічної інвентаризації (а.с.10).

Як стверджує позивач в позовній заяві іншим рішенням Синевирської сільської ради від 19.11.2002 року оформлено право власності на 1/3 частину будівлі хлібопекарні в с.Синевир за ОСОБА_2 Копії самого рішення, а також свідоцтва про про право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину пекарні в с.Синевир НОМЕР_1 позивачем суду не надано.

Як слідує з постанови про закриття кримінального провадження від 30.11.2013 року прокуратури Міжгірського району із зібраних при розслідуванні кримінального провадження доказів, вбачаються достатні дані, які вказують на те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив службове підроблення рішення №21 від 21.06.2002 року виконкому Синевирської сільської ради "Про оформлення права власності на частину хлібопекарні в с.Синевир за ОСОБА_2", тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.366 КК України. Однак, провадження закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КК України- у зв"язку зі смертю підозрюваного (а.с.57).

При цьому, як зазначає ст.61 ч.4 ЦПК України лише вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов"язкові для суду, що розглядає справу про цивільно- правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Всі інші обставини, встановлені в процесі досудового розслідування підлягають доказуванню під час розгляду цивільної справи у суді.

Звертаючись до суду з позовом про визнання незаконним лише свідоцтва про право власності на 1/3 пекарні, позивач не порушував питання про визнання незаконним рішення виконкому Синевирської сільської ради від 21.06.2001 року №21, на підставі якого видано свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину хлібопекарні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Воловецького районного суду від 2 вересня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :