Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді - Музичук Н.Ю.

при секретарі - Кулінець С.В.

за участю

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

В провадження Рівненського міського суду надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 2 000 доларів США, відсотків за користування чужими коштами в розмірі облікової ставки НБУ та 3% річних від простроченої суми, що становить 1090,3 доларів США, а всього кошти на загальну суму 3090 /три тисячі девяносто/ доларів США 30 центів та судових витрат в справі.

В позовній заяві ОСОБА_2 зазначав, що 17 липня 2011 року відповідач позичив в нього кошти в сумі 2 000,00 доларів США, які були передані в цей же день, що підтверджується власноручно написаною відповідачем письмовою розпискою. Боржник зобовязався повернути кошти у визначений в письмовому порядку термін до 17 липня 2012 року. За усною домовленістю при поверненні боргу мала бути повернута відповідачу розписка. Оскільки борг на сьогоднішній день, в порушення встановлених умов договору та положень ст.ст. 526,530,1046,1047,1048,1049 ЦК України відповідачем не повернуто, ОСОБА_2 зобовязаний повернути йому суму основного боргу 2 000,00 грн. Крім того, відповідно чинного законодавства у випадку порушення позичальником строку повернення отриманої суми, позичальник буде зобовязаний сплатити позикодавцю проценти за користування чужими коштами у розмірі облікової ставки НБУ та відсотки за користування чужими коштами, з розрахунку 3% річних, що на день подання позову становить 1090,3 долара США (з врахуванням вимог ст. 625 ЦК України).

Письмові заперечення відповідача до суду не надійшли.

Представник позивача повністю підтримав позовні вимоги в суді, вважає достатньо підтвердженими доказами передбачені чинним законодавством підстави для стягнення боргу в заявленому розмірі та судових витрат, повязаних з розглядом справи. Додатково пояснив, що відповідач свідомо ухиляється від повернення боргу, оскільки йому неодноразово телефонував позивач з вимогами повернути борг, які залишились без реагування. Просить розглянути справу без участі належним чином повідомленого про судовий розгляд справи відповідача з ухваленням заочного рішення, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач, будучи повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання по розгляду позову по суті не зявився, причину неявки суду не повідомив. За наведених обставин за згодою сторони позивача, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи без участі відповідача на підставі наявних доказів з ухваленням заочного рішення в порядку ст. ст. 224-228 ЦПК України.

Оцінюючи пояснення, досліджені надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав.

Сукупністю досліджених в справі доказів, які визнані судом достовірними, в тому числі оригіналом розписки відповідача ОСОБА_3, про отримання відповідачем позики в сумі 2 000,00 доларів США в позивача ОСОБА_2, які зобовязався віддавати 17.07.2012 року, підтверджується наявність боргових зобовязань відповідача на вказану суму, які мають ознаки письмового договору позики, відповідно ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, який має виконуватись в порядку ст.1049 ЦК України, а у разі невиконання їх стороною позичальника можуть бути застосовані передбачені ст.1050 ЦК України наслідки порушення договору позичальником.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ч.1 ст. 1050 ЦК України передбачено, у разі неповернення своєчасного позики позичальником, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно Закону України від 12.07.2001 р. №2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», передбачається стягнення процентів процентів за користування чужими коштами у розмірі облікової ставки НБУ .

Верховний суд України, правова позиція якого наведена у постанові від 18.07.2012 р. №6-79цс12 та постанові від 30.05.2012 р. №6-48цс122. ВСУ вважає, що договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного винятку як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦКУ).

На підставі позовних вимог та доводів сторони позивача в суді, що не спростовано відповідачем, встановлено, що відповідач ОСОБА_4 зобовязання щодо повернення позики не виконав до цього часу.

Розрахунок коштів позики проведений позивачем в іноземній валюті із урахуванням нарахованих процентів за користування чужими коштами у розмірі облікової ставки НБУ та 3% річних від простроченої суми, що становить кошти на загальну суму 3090,30 доларів США., приведений позовною заявою, не оспорена відповідачем на час судового розгляду справи, приймається до уваги судом.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог в частині примусового стягнення із відповідача ОСОБА_3 за рішенням суду основного боргу в розмірі 2 000,00 доларів США. + процентів за користування чужими коштами у розмірі облікової ставки НБУ та 3% річних за користування позикою в розмірі 1090,3 доларів США., а всього кошти на суму 3090,30 доларів США.

Судові витрати в справі, відповідно до ст.88 ЦПК України, покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, ст. ст. 526, 610, 611, 1046, 1047,1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 10,11, 57-60, 88, 208, 209,212-215,218,223, 224-228,292,294 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, в рахунок погашення боргу за договором позики /розписка від 17.07.2011 року/ кошти в валюті договору в сумі 2 000 доларів США, відсотки за користування чужими коштами в розмірі облікової ставки НБУ та 3% річних від простроченої суми, що становить 1090,3 доларів США, а всього кошти на загальну суму 3090 /три тисячі девяносто/ доларів США 30 центів.

Стягнути із ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, кошти на відшкодування судових витрат в сумі 698 грн.40 коп.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою в десятиденний строк з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через місцевий суд поданням апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а для осіб які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Н.Ю.Музичук