Дата документу 03.06.2015
Справа № 334/1430/15-ц
Провадження № 2/334/1115/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

03 червня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Нестеренко Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВИРІШИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, свої вимоги мотивує тим, що 18.05.1999р. за договором дарування вона прийняла у дарунок житловий будинок АДРЕСА_1 19.05.1999р. було проведено державну реєстрацію права власності позивача на вказаний житловий будинок.

На момент придбання квартири позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 Оскільки житловий будинок отриманий в дарунок, він є особистою власністю позивачки.

У січні 2014 року сімейні стосунки з відповідачем були припинені, відповідач забрав свої власні речі і виїхав з житлового будинку. Шлюб був розірваний за рішенням суду 20.01.2015р.

При цьому, відповідач не проживає у житловому будинку позивачки з січня 2014 року, будь-яких перешкод у проживанні йому не чинилося. Жодних домовленостей відносно порядку, строків та умов проживання або збереження права користування не існує.

Реєстрація відповідача у належному позивачці житловому будинку перешкоджає позивачці у повній мірі здійснювати всі права власника по володінню, користуванню та розпорядженню житлом, є для позивачем тягарем додаткових матеріальних витрат у звязку з безпідставним нарахуванням вартості комунальних послуг.

З наведених підстав позивач просить з метою усунення перешкод у користуванні власністю визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком та зняти з реєстраційного обліку, з посиланням на ст.ст. 391, 405 ЦК України.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову, просить його задовольнити, не заперечує проти постановлення заочного рішення у справі.

Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.ст. 15, 16, 386, 391 ЦК України власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Власник майна, як зазначено у статті 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 придбала за договором дарування від 18.05.1999р., посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сосіменко Ю.П. за реєстровим номером 664, житловий будинок АДРЕСА_1 19.05.1999р. ОП «ЗМБТІ» було проведено державну реєстрацію права власності позивача на вказаний житловий будинок.

Як вказує позивачка, на момент придбання квартири вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст. 24 КпШС, чинної на момент укладання договору дарування, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Таким чином, житловий будинок АДРЕСА_1 отриманий в дарунок, не належить до спільної сумісної власності подружжя, оскільки є особистою власністю позивачки.

Згідно довідки №22 від 23.02.2015р. голови квартального комітету №69 Ленінського району, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.

Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою підтверджується також довідкою обласного адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Запорізькій області.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (частина перша статті 405 ЦК). Таким чином, з моменту реєстрації за спірною адресою у ОСОБА_2 виникло право користування чужим майном (сервітут), відповідно до ст.ст. 401, ч.1 405 ЦК України.

Як вказує позивач і не спростовано відповідачем, з січня 2014 року ОСОБА_2 забрав всі свої речі і виїхав з квартири, і не проживає у ній до теперішнього часу. Тобто, відповідач відмовився від права користування майном позивача у добровільному порядку. Докази, які б свідчили про те, що позивачка перешкоджає відповідачу користуватися спірним житловим приміщенням, в матеріалах справи відсутні.

Факт непроживання відповідача за адресою АДРЕСА_1 з січня 2014 року підтверджується актом про непроживання і відсутність особистих речей від 21.02.2015р., а також показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5

В подальшому, 20.01.2015р. шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 як колишній член сімї власника житлового будинку за місцем реєстрації не проживає по теперішній час.

За положеннями ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Підстави припинення сервітуту визначені також у ст.406 ЦК України. Ними, зокрема являються: поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмова від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; сплив строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 відмовився від права користування майном відповідача, та з припиненням обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту (розірвання шлюбу), суд дійшов до висновку, що позов власника майна про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212-218, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у сумі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Позивач може оскаржити рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області загальному порядку. шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Турбіна Т. Ф.