РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 312/64/15-ц

провадження № 2/312/27/2015

17 червня 2015 року с. Велика Білозерка

Великобілозерський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Яцун О.О.,

при секретарі Лісничій А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Великобілозерський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа: Великобілозерський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 Даний будинок був придбаний в 2006 році ще за життя чоловіка позивачки, який помер в 2013 році. На час придбання будинку в ньому був зареєстрований відповідач, якого було засуджено до позбавлення волі за вбивство співмешканки ОСОБА_3 - колишньої власниці даного будинку. Вказаний житловий будинок було придбано у спадкоємця загиблої - ОСОБА_4 В 2007 році позивач та її чоловік вселилися в придбаний будинок. Відповідач з 2006 року та по теперішній час в будинку не проживає, проте, з реєстраційного обліку не знявся. В 2013 році, після відбуття відповідачем покарання в місцях позбавлення волі, позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про те, щоб він знявся з реєстраційного обліку місця проживання в її будинку. Проте, останній ухиляється від виконання її вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку та до цього часу місцем реєстрації відповідача залишається будинок, який належить позивачу на праві приватної власності. Наявність зазначеної реєстрації відповідача створює позивачу перешкоди у здійсненні права власності. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 Крім того, позивач зауважила, що наявність реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_2 в її будинку, який є сторонньою людиною, створює для неї перешкоди у здійсненні її права власності.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що право користування цим будинком зберігається за ним, оскільки він був вселений і зареєстрований в ньому попереднім власником - співмешканкою ОСОБА_3 Крім того, відповідач зазначив, що за вироком Великобілозерського районного суду Запорізької області йому було призначено покарання у вигляді девяти років позбавлення волі. В серпні 2013 року його було умовно-достроково звільнено від відбування покарання. Не відбута частина покарання становить два роки два місяці один день. На його думку, протягом часу відбування покарання в місцях позбавлення волі та на термін умовно-дострокового звільнення за ним повинно зберігатися право користування даним житловим будинком. В звязку з цим, у позивача відсутні будь-які правові підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Представник третьої особи - Великобілозерського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Допитана в якості свідка по справі ОСОБА_5, яка є сусідкою позивача, зазначила, що з 2007 року ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_1 Відповідач ОСОБА_2 з 2006 року відбував покарання в місцях позбавлення волі та з 2006 року по цей час не зявлявся за зазначеною вище адресою.

Свідок ОСОБА_6, який також являється сусідом позивача, пояснив суду, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 та проживає в цьому будинку з 2007 року. В період з 2006 року по цей час він жодного разу не бачив відповідача ОСОБА_2 за місцем проживання позивача ОСОБА_1

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 Даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 30991286 від 15.12.2014 року (а.с.9).

Положення ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України закріплюють права власника житлового будинку, зокрема його право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб, право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд.

Як вбачається із змісту довідки Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області № 997 від 18.03.2015 року та акту обстеження матеріально-майнового стану, який складено 03.03.2015 року комісією за участю депутата Великобілозерської сільської ради, позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 з грудня 2007 року (а.с.5, 7).

Згідно листа Великобілозерського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області № 2324/270 від 01.04.2015 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 з 03.04.3003 року (а.с.19). Дана обставина також підтверджується актом обстеження матеріально-майнового стану від 03.03.2015 року.

Відповідно до вироку Великобілозерського районного суду Запорізької області від 18.05.2007 року ОСОБА_2 було засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до девяти років позбавлення волі (а.с.67-68).

Із змісту довідки про звільнення Серії ЗАП № 02214, виданої Вільнянською ВК УДПтС України в Запорізькій області, ОСОБА_2 з 16.10.2006 по 23.08.2013 року відбував покарання у зазначеній установі та був умовно-достроково звільнений на підставі ст. 81 КК України (а.с.69).

В судовому засіданні позивач стверджує, що з 2007 року по 2013 ріку вона проживала в належному їй будинку разом із чоловіком ОСОБА_7 Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в даному будинку вона проживає сама. Відповідач не являється а ні членом її сімї, а ні будь-яким родичем, а навпаки, є абсолютно сторонньою людиною. Відповідач також не є наймачем жилого приміщення, відповідний договір між сторонами не укладався, належних йому речей та іншого майна в будинку не має. Оплату комунальних платежів та інших витрат, повязаних з утриманням будинку, відповідач не здійснює. Дані ствердження позивача підтверджуються поясненнями свідків та довідкою Великобілозерської сільської ради № 1134 від 14.04.2015 року (а.с.6).

Судом також зясовано, що відповідач після відбуття покарання, з 24.08.2013 року та по цей час не проживає в будинку позивача, що також підтверджується поясненнями свідків та актом обстеження матеріально-майнового стану від 03.03.2015 року.

Згідно ч.1 ст.163 ЖК, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

За правилами п.7) ч.3 ст.71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку, зокрема, взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сімї.

Частиною пятою статті 71 ЖК України визначено, що у випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки після засудження відповідача ОСОБА_2 до позбавлення волі, в спірному будинку не залишилися проживати інші члени його сімї, то вимоги п.7) ч.3 ст.71 ЖК України не розповсюджуються на відповідача. Крім того, після відбуття покарання, з 24.08.2013 року відповідач не проживає в спірному будинку, тобто відповідач протягом строку більше ніш шість місяців не проживає за місцем реєстрації - в будинку АДРЕСА_1 До того ж необхідно зауважити, що відповідач не є членом сімї позивача, також він не є і наймачем жилого приміщення в будинку, який належить позивачу, оскільки договір найму жилого приміщення між сторонами не укладався. Слід також зауважити, що в разі переходу права власності на житло від колишнього власника до нового, мешканці, які не є членами родини власника, втрачають право на користування цим житлом.

За правилами ч.1 ст.71 ЖК кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Нормою частини 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, оскільки досліджені судом докази по справі свідчать про те, що відповідач не проживає в будинку АДРЕСА_1 який належить позивачу, протягом більше ніж шість місяців, він не є членом сімї позивача, договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в вказаному будинку.

Також на думку суду наявність реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 створює для позивача перешкоди у здійсненні нею права власності, користування і розпорядження належним їй будинком, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-61, 197, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 150, 155, 163 ЖК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Великобілозерський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Яцун