АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/828/15 Головуючий в суді 1 інстанції: Гаврилов Д.В. Категорія: 27 Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 08 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 27 січня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 29.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 31850,00 доларів США зі сплатою 12,90% річних на строк з 29.01.2008 року по 29.01.2031 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 29.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого позивач набув права вимоги по вищезазначеному кредитному договору.

Враховуючи те, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 08.09.2014 року має прострочену заборгованість в сумі 590505,03 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 388242,26 грн.; суми заборгованості за відсотками - 202262,78 грн., просив:

в рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості у розмірі 590505,03 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру житловою площею 17,4 кв.м., загальною площею 35,1 кв.м., яка розташована АДРЕСА_1.

·

Рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 27 січня 2015 року позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що при вирішенні спору суд першої інстанції не правильно застосував вимоги Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Письмові заперечення до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав законності та обґрунтованості заявлених позовних вимог, при цьому визнаючи безпідставними доводи відповідача про поширення на спірні правовідносини Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зазначив, що спірне нерухоме майно, а саме однокімнатна квартира АДРЕСА_1 не є постійним та останнім місцем проживання відповідача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 29.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 31850,00 доларів США зі сплатою 12,90% річних на строк з 29.01.2008 року по 29.01.2031 року (а.с.7-13).

З метою забезпечення виконання зобов'язань позивальника за вищезазначеним кредитним договором, 29.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру житловою площею 17,4 кв.м., загальною площею 35,1 кв.м., яка розташована АДРЕСА_1 (а.с.32-34).

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого позивач набув права вимоги за кредитним договором № 0 від 29.01.2008 року (а.с.42-44).

Оскільки відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, банком станом на 08.09.2014 року нарахована заборгованість у розмірі 46053,68 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 590505,03 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 30279,14 доларів США, що еквівалентно 388242,26 грн., за відсотками - 15774,54 доларів США, що еквівалентно 202262,78 грн. (а.с.35).

Сума заборгованості відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" та п. 4.1. іпотечний договір від 19.12.2005 року (а.с.33) визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За умовами п. п.4.5;5.2.1. договору іпотеки, позасудове врегулювання здійснюється способом встановленим договором іпотеки, в тому числі: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку».

З матеріалів справи вбачається, що всі умови, визначені законом для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нерухоме майно, дотримані.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", нормами якого встановлено тимчасову заборону у визначених цим законом випадках на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника /майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Разом з тим, з довідки об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «49 ГХД-41» від 20.11.2014 року за № 582 вбачається, що в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки, зареєстрована та проживає одна особа - ОСОБА_4 (а.с.75).

Як зазначила відповідач, вона разом з членами сім'ї зареєстрована в квартирі, яка належить її матері, але проживає у спірній квартирі, яка є предметом іпотеки.

Обов'язок відповідача довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, суд першої інстанції роз'яснив ОСОБА_5 в судовому засіданні 11.11.2014 року.

Враховуючи, що відповідач в суді першої інстанції не довела, що квартира, яка є предметом іпотеки використовується як місце постійного проживання позичальника, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування норм Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

З урахуванням вимог ст.10 ЦПК України, норми якої колегією суддів були роз'яснені відповідачу, остання також не довела, що квартира, яка є предметом іпотеки використовується як місце постійного проживання позичальника.

Так, допитаний свідок ОСОБА_4 є матір'ю чоловіка відповідача, у однокімнатній квартирі, яка є предметом іпотеки, проживає з 15.09.1999 року, продала її відповідачу 29.01.2008 року та місце проживання не змінила, а тому колегія суддів її покази, які були не впевненими про місце проживання відповідача разом з сім'єю у спірній квартирі, не приймає як доказ того, що квартира, яка є предметом іпотеки використовується як місце постійного проживання позичальника.

Інші докази відповідачем суду не надані.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом нормЗакону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не ґрунтуються на законі, належних доказах і, як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: