Справа № 490/4570/15-ц
н/п 2/490/3161/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

20 листопада 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.

за участю представника позивача - Колеснікової О. О.

представника відповідача - ОСОБА_2

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, третя особа - фізична-особа підприємець ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа №490/4570/15-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.

за участю представника позивача - Колеснікової О. О.

представника відповідача - ОСОБА_2

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, третя особа - фізична-особа підприємець ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, просив в рахунок погашення основної заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 87 969 грн. 37 коп., з яких: 15 931 грн. 62 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 3 449 грн. 54 коп. - заборгованість за відсотками; 1 873 грн. 82 коп. - заборгованість за відсотками (підвищена ставка); 55 429 грн. 08 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 9 878 грн. 31 коп. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 1 228 грн. 08 коп. - штраф; 151 грн. 83 коп. - 3% річних від простроченої заборгованості за тілом кредиту; 27 грн. 06 коп. - 3% річних від простроченої заборгованості за відсотками, - звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором б/н від 11.07.2012 року, а саме:

- на житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 37,3 кв. м, житловою площею 12,0 кв. м, що складається з житлового будинку (літ. «А»), сараю (літ. «Б»), огорожі та споруд (літ. 1, 2, 3, 4, 5);

- на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, загальною площею 0,06 га, кадастровий номер НОМЕР_1, по АДРЕСА_1;

шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що між Банком та ФОП ОСОБА_5 було укладено Договір кредитної лінії № НКЛ-2010742 від 11.07.2012 року (далі - Кредитний договір). В якості забезпечення виконання основного зобов'язання між Банком та відповідачем було укладено Іпотечний договір б/н від 11.07.2012 року. На теперішній час ОСОБА_5 належним чином умови взятого на себе зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим, на думку Банку, у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі (враховуючи збільшення позовних вимог від 19.11.2015 року) з підстав, визначених у позові, та просив про їх задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. При цьому, посилався на те, що:

по-перше, відповідача було призвано на військову службу, він брав безпосередню участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення; в цей період, захищаючи незалежність, територіальну цілісність та суверенітет України, він отримав поранення, у зв'язку з чим проходив лікування, однак ці обставини не були враховані Банком при здійсненні розрахунку заборгованості;

по-друге, ринкова вартість предмета іпотеки на теперішній час явно не співмірна із заборгованістю ОСОБА_5 за Кредитним договором;

по-третє, Банком не було дотримано положень законодавства про направлення на адресу боржника та іпотекодавця вимоги про погашення заборгованості;

по-четверте, Банком не було зараховано платежів на погашення заборгованості на загальний розмір 2 287 грн. 88 коп., у зв'язку з чим розрахунок заборгованості, наданий Банком, не відповідає дійсності.

Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги також не визнала та просила відмовити у їх задоволенні з підстав, зазначених представником відповідача.

Вивчивши доводи позову та письмових заперечень, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 11 липня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 було укладено Договір кредитної лінії № НКЛ-2010742, згідно з умовами якого Банк надає позичальнику відновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом, та встановлює позичальнику кредитний ліміт у розмірі 40 936 грн., який зменшується щомісяця рівними частинами відповідно до встановленого графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно Додатку № 1 до Кредитного договору, який є невід'ємною його частиною, зі сплатою плати за користування грошовими коштами в розмірі 24,99% річних; 30% річних - у випадку невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п. 5.11-5.12 Кредитного договору, з терміном повернення до 11.07.2015 року.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо договору позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В якості забезпечення виконання основного зобов'язання між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладено Іпотечний договір б/н від 11.07.2012 року. Відповідно до умов Іпотечного договору іпотекодавець (відповідач) передає, а іпотекодержатель (Банк) приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, належне ОСОБА_4 на праві власності нерухоме майно, а саме:

- житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 37,3 кв. м, житловою площею 12,0 кв. м, що складається з житлового будинку (літ. «А»), сараю (літ. «Б»), огорожі та споруд (літ. 1, 2, 3, 4, 5); заставна вартість - 95 282 грн. 19 коп.;

- земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, загальною площею 0,06 га, кадастровий номер НОМЕР_1, по АДРЕСА_1; заставна вартість - 27 733 грн. 82 коп.

Пунктом 4.1.6 Іпотечного договору передбачено, що у разі порушення ОСОБА_5 основного зобов'язання, або іпотекодавцем зобов'язань за Іпотечним договором, а також інших обов'язків іпотекодавця та/або позичальника, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

За своїм характером відносини, що виникли між сторонами, є зобов'язальними правовідносинами. Так, відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_5 відновлювальну кредитну лінію з кредитним лімітом у розмірі 40 936 грн. В свою чергу, ОСОБА_5 протягом тривалого часу (серпень 2012 - травень 2013) своєчасно виконувала свої зобов'язання за Кредитним договором, однак у подальшому перестала належним чином їх виконувати, у зв'язку з чим у неї перед Банком виникала прострочена заборгованість.

При цьому, ОСОБА_5 частково погашала існуючу у неї перед Банком заборгованість, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями квитанцій. В той же час, суд погоджується із твердженням відповідача про те, що виходячи із наданого позивачем у судовому засіданні розрахунку заборгованості ОСОБА_5, Банком не було враховано деякі платежі, що сплачувалися позичальником на погашення основного зобов'язання, а також певні платежі зараховані Банком не в повному обсязі, зокрема:

Дата оплатиСплачено ОСОБА_5 (грн.)Зараховано Банком планове погашення (грн.)Зараховано Банком відсотків (грн.)Всього зараховано Банком (грн.)Не зараховано Банком (грн.)
10.08.2012р.1900,00 1335,00560,54 1695,54 4,46
10.09.2012р.1800,00 941,00848,73 1720,8610,27
10.10.2012р1950,00 1138,00 779,86 1917,76 32,14
09.11.2012р1950,001145,00803,39 1948,391,61
10.12.2012р1900,001131,00753, 451884,45 15,55
10.01.2013р1900,001138,00755,04 1893,046,96
11.02.2013р.2000,001138,00730,93 1868,93 131,0
14.05.2013р.3335,002276,001050,413326,4123,59
10.06.2013р2000,001138,00647,571785,57214,43
04.07.2013р1800,001138,00590,711728,7171,29
16.07.2013р220,0000,00 00,00 00,00 220,00
11.11.2013р.1710,00 1138,00515,67 1653,67 56,33
27.01.2014р.1600,001138,00 361,75 1499,75 100,25

Таким чином, сума незарахованих Банком платежів складає щонайменше 887 грн. 88 коп. При цьому, суд неодноразово витребував у Банку обґрунтування розрахунку заборгованості, однак Банк такого розрахунку розміру боргу не надав, доказів зарахування зазначених вище платежів суду не представив. Крім того, представник позивача у судовому засіданні не зміг надати пояснень щодо наявних розбіжностей у розрахунках, а клопотань про призначення експертизи для встановлення правильності розрахунків не заявляв.

Слід також звернути увагу на те, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки (ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, розмір заборгованості за основним зобов'язанням підлягає з'ясуванню судом в ході судового розгляду.

Враховуючи викладені обставини, суд не приймає надані Банком розрахунки заборгованості, і вважає, що розмір заборгованості, на погашення якої Банк заявляє вимогу про звернення стягнення на майно, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України є необґрунтованим та позивачем не доведений, а тому не може бути покладений в основу судового рішення, що призводить до неможливості встановити дійсний розмір заборгованості ФОП ОСОБА_5 перед Банком за основним зобов'язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. При цьому, одним із видів застави нерухомого майна є іпотека. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Порядок задоволення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки передбачено Іпотечним договором та Законом України «Про іпотеку».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 589, ст. 590 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3.ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі на підставі рішення суду.

Згідно зі ст. 37 Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Таке застереження передбачене п. 7.4.1 Іпотечного договору, укладеного між сторонами.

В той же час, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Відповідно до п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у загальному розмірі 87 969 грн. 37 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту, на думку Банку, складає лише 15 931 грн. 62 коп., заборгованість за відсотками - 3 449 грн. 54 коп., заборгованість за відсотками (підвищена ставка) - 1 873 грн. 82 коп. При цьому, загальна вартість предмету іпотеки станом на 11.07.2012 року становила 123 016 грн. 01 коп.; ринкова же вартість предмету іпотеки на теперішній час явно більша у зв'язку із знеціненням грошової одиниці України.

Крім того, як передбачено п. 7.4.1 Іпотечного договору у випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, якого обирає іпотекодержатель, для здійснення такої оцінки.

Однак Банком оцінка предмета іпотеки перед зверненням до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки на теперішній час не визначена. В той же час, оскільки вартість майна навіть станом на 2012 рік є явно більшою за розмір основної заборгованості за тілом кредиту та відсотками, суд приходить до висновку, що сума заборгованості за кредитом явно не співмірна із вартістю іпотечного майна, у зв'язку з чим звернення стягнення на предмет іпотеки може призвести до необґрунтованого, неспівмірного та несправедливого порушення прав відповідача.

Окремої уваги, на думку суду, заслуговує той факт, що 11 травня 2014 року відповідач на виконання Указу Президента України від 06.05.2014 року № 454 «Про часткову мобілізацію» був призваний на військову службу до 19 батальйону територіальної оборони.

За цей час, в період з 04.09.2014 року по 29.09.2014 року відповідач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на сході України, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення АТО (район с. Гранітне, с. Білокам'янка, с. Старогнатівка Донецької області).

У лютому 2015 року відповідача було звільнено з військової служби, а з липня 2015 року прийнято на облік Центральним районним центром зайнятості м. Миколаєва як безробітного.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Сфера дії вказаного Закону поширюється на військовозобов'язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Крім того, як вбачається із п. 10.5 Іпотечного договору сторони домовились, що цей договір є змішаним, який складається із двох окремих за змістом правовідносин, що встановлюються між сторонами за цим договором (іпотека та порука), тобто іпотекодавець відповідає перед іпотекодержателем за порушення зобов'язань позичальником не лише в межах вартості предмета іпотеки, а у повному обсязі; при цьому іпотекодавець відповідає перед іпотекодержателем всім своїм майном.

Вказані обставини свідчать про те, що оскільки ОСОБА_5 є членом сім'ї (дружиною) відповідача, а також оскільки відповідач виступає її майновим поручителем та відповідає усім своїм майном, до цих відносин підлягають застосуванню положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З урахуванням цього, суд погоджується із твердженнями представника відповідача про те, що за період проходження відповідачем військової служби за мобілізацією з 11.03.2014 року по 28.02.2015 року Банком неправомірно нараховано відсотки за користування кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобов'язань ОСОБА_5

Суд також звертає увагу на п 4.1.6 Іпотечного договору, яким передбачено передбачено, що у разі порушення ОСОБА_5 основного зобов'язання, або іпотекодавцем зобов'язань за Іпотечним договором, а також інших обов'язків іпотекодавця та/або позичальника, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

В той же час, представником Банку у судовому засіданні не було надано жодних доказів того, що Банк направляв позичальнику письмову вимогу про дострокове виконання зобов'язання. При цьому, факт ненаправлення такої вимоги представник позивача визнав у судовому засіданні.

Отже Банк, всупереч умовам Іпотечного договору, не вимагаючи попередньо у позичальника сплати заборгованості за Кредитним договором, прийняв рішення про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки, з чим суд погодитися не може.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність, розумність.

Суд, відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Однак, всупереч вказаним засадам, Банк, нехтуючи правами та законними інтересами відповідача, не враховуючи те, що відповідач безпосередньо брав участь у проведенні антитерористичної операції, захищав конституційний лад, територіальну цілісність та безпеку України, беззаперечно здійснював свій конституційний обов'язок щодо захисту Вітчизни від протиправних посягань, заявляє вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є явно неспівмірна із розміром заборгованості за тілом кредиту.

За таких обставин, погоджуючись із доводами відповідача, враховуючи той факт, що Банк не надав суду жодних доказів в обґрунтування здійснених ним розрахунків заборгованості; той факт, що розрахунок заборгованості здійснено Банком із порушенням вимог ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; той факт, що задоволення вимог Банку призведе до порушення одного із основоположних принципів - справедливості - через явну неспівмірність суми заборгованості за основним зобов'язанням та вартістю предмету іпотеки; той факт, що Банк порушив вимоги п. 4.1.6 Іпотечного договору щодо направлення вимоги позичальнику, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

В той же час, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про порушення Банком вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки це не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України (п. 37 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН