Справа № 487/6727/15-ц
Провадження № 2/487/2649/15
РІШЕННЯ

Іменем України

05.11.2015 року Заводський районний суд м.Миколаєва в складі:

головуючий суддя Біцюк А.В.,

секретар Бавикіна Т.В.,

за участю

прокурора прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом прокурора міста Миколаєва до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов'язання повернути земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

26.08.2015 року Прокурор міста Миколаєва в інтересах держави звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що пунктами 22, 22.1 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради №36/61 від 04.09.2009 року затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1000 кв.м. за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по пров. Польотному 29 в м. Миколаєві. На підставі вказаного рішення (від 04.09.2009 №36/61) відповідачу ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №140169.

Передана у власність ОСОБА_3 земельна ділянка, відповідно до Генерального плану міста відноситься до території зелених насаджень загального користування та зелених насаджень спеціального призначення, тому не може передаватись у власність громадянам.

Прокурор просив суд: визнати поважними причини пропущення позовної давності та поновити строки на звернення з позовом до суду; визнати незаконним та скасувати рішення пункти 22, 22.1 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 36/61 від 04.09.2009, якими затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1 000 кв. м., за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування земель житлової забудови та господарських споруд за адресою: м.Миколаїв, пров. Польотний, 29, визнати недійсним виданий ОСОБА_3 державний акт серії ЯИ №140169 від 01.12.2009, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №04, зобов'язати ОСОБА_3 повернути Миколаївській міській раді земельну ділянку площею 1000 кв. м. за адресою: м.Миколаїв, пров. Польотний, 29, з кадастровим номером :12:004:0030.

В судовому засіданні прокурор прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_1 вимоги позову підтримала повністю, наполягаючи на його задоволенні з підстав, що викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник відповідача Миколаївської міської Ради ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог прокурора міста Миколаєва до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобовязання повернути земельну ділянку та відмовити у їх задоволенні відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України. Також зазначила, що оскаржуване рішення, що приймалось на 36 сесії Миколаївської міської ради 5 скликання, є законним, земельна ділянка передана у власність ОСОБА_3 у встановленому законом порядку.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Рішенням Миколаївської міської ради №36/61 від 04.09.2009 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1000 кв.м, за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект», з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по пров. Польотному 29 в місті Миколаєві. На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯИ №140169 від 01.12.2009 року з кадастровим номером :12:004:0030. Зазначений державний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 01.12.2009 за №04.

Згідно висновку Управління Держкомзему міста Миколаєва №3275 від 18.08.2009 року ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м. земель комерційного використання, в тому числі: 1000 кв. м. спортивні площадки за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект», з віднесенням її до земель житлової забудови для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд по пров. Польотному, 29 в Заводському районі міста Миколаєва.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація.

Згідно ст. 48 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що розміщення і будівництво об'єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів.

У відповідності із ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у наданні органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Містобудівною документацією, чинною на момент прийняття Миколаївською міською радою рішення про затвердження землевпорядної документації та відведення спірної земельної ділянки, є генеральний план міста Миколаєва, затверджений рішенням Миколаївської міської ради № 35/18 від 18.06.2009.

У відповідності із вимогами Вступу до пояснювальної записки щодо вищезазначеного генерального плану, вказана містобудівна документація є основним планувальним документом, який встановлює в інтересах населення та з врахуванням державних завдань напрямки і межі територіального розвитку населеного пункту, функціональне призначення і будівельне зонування території, містить принципові рішення щодо розміщення обєктів загальноміського значення, організації вулично-дорожньої мережі і дорожнього руху, інженерного обладнання, інженерної підготовки і благоустрою, захисту території від небезпечних природних і техногенних процесів, охорони природи та історико-культурної спадщини. Генеральний план є обовязковим документом для всіх організацій та установ, які здійснюють будівництво на території міста, а також використання землі в планувальних межах міста.

Земельна ділянка, що відповідно акту про право власності на земельну ділянку, була передана ОСОБА_3 відповідно до вищевказаного Генерального плану міста відноситься до території зелених насаджень загального користування та зелених насаджень спеціального призначення. Вищезазначена інформація підтверджується повідомленням Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 27.04.2015 за №15-1733/16.

Згідно з Правилами використання та забудови території м. Миколаєва, затвердженими рішенням Миколаївської міської ради №15/41 від 17.10.2003 року земельна ділянка, що розташована по пров. Польотному 29 в місті Миколаєві належать до зони ландшафтно-рекреаційної загальноміського значення та туристично - рекреаційного комплексу. Вищезазначена інформація підтверджується повідомленням Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 27.04.2015 за №15-1733/16.

В силу ст.ст. 13,14 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави .

Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону і гарантується державою.

Відповідно до ст.ст.78-83,116,118,125,126 ЗК України (в редакції, що діяли на час передачі земельної ділянки відповідачам), право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Земельна ділянка як об'єкт права власності являє собою частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (грунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Громадяни є субєктами права власності на землі приватної власності.

Територіальні громади є суб'єктами права власності на землі комунальної власності. Це право вони реалізують безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки лише з підстав, передбачених законом, зокрема у разі безоплатної передачі ділянок із земель державної і комунальної власності.

До земель комунальної власності відносяться землі, які належать па праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані обєкти комунальної власності.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах норм безоплатної приватизації, подають заяви до відповідної районної міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки, зазначивши в ній бажані розміри та мету її використання.

Відповідна державна адміністрація або рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Після розробки проекту і узгодження його з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини, він подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, які і приймають рішення про передачу земельної ділянки у власність громадянину.

За дотримання вище виписаних процедур, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації забороняється.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, за формою державних актів затверджених Кабінетом Міністрів України.

Обмеженням в ньому є пряма заборона законом передачі земель у приватну власність громадян.

Зокрема, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених ЗК України.

Відповідно до ст. 88 ВК України, в редакції Закону України від 02.12.2010 року, з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохороних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегам річок та навколо водойм уздовж урізу води. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється у рахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Проте, відповідно до ст. 88 ВК України, в редакції закону, яка була чинною на час надання відповідачці земельної ділянки, не передбачалось встановлення прибережної захисної смуги саме за окремим проектом землеустрою.

Крім того, у відповідності з проведеними КП «Госпрозрахункове проектно виробниче архітектурно планувальне бюро» замірами спірна земельна ділянка, повністю входить в межі прибережної захисної смуги Бузького лиману: відстань від урізу Бузького лиману до крайніх точок спірної земельної ділянки становить 133,6 м., 94,4 м., 108,7 м.

Таким чином, спірна земельна ділянка знаходиться в прибережній захисній смузі Бузького лиману і належить до земель водного фонду.

Відповідно до ч.2 ст. 88 ВК України в редакції, яка була чинна на час надання відповідачу земельної ділянки, прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

- для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 га - 25 метрів;

- для середніх річок, водосховищ на них та озер - 50 метрів;

- для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Крім того, у порушення п. 2.9 Порядку погодження прироохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженного наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 05.11.2004 року №434, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2004 року за №1470/10069, при відведенні спірної земельної ділянки не врахована наявність прибережної захисної смуги, хоча вказаним порядком передбачено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених в натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохороний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розглді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок, нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України та орієнтованих розмірів і меж водоохороних зон, що визначають відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохороних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації.

Крім того, за положеннями ч. 4 ст. 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об'єктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання та використання.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-193цс14.

Статтею 83 ЗК України визначено, що землі водного фонду перебувають виключно у державній та комунальній власності, їх надання у приватну власність заборонено.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст. 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо.

Відповідно до ст. 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватися у приватну власність.

На підставі вищевикладених норм закону, Миколаївська міська рада могла передавати у власність громадян земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку лише за умови, що наділена земельна ділянка має таке цільове призначення, вона є вільною, надана за відповідною процедурою і щодо неї чинним законодавством чи рішенням компетентних органів, постановлених у межах їх повноважень, не встановлено обмежень щодо можливості її використання для зазначених цілей. Орган місцевого самоврядування не може приймати рішення щодо правової долі ділянки всупереч положенням чинного земельного, водного та іншого законодавства.

Оскільки міська рада, при виділенні ОСОБА_3 земельної ділянки вищезазначених вимог діючого законодавства не дотрималась, таке рішення є незаконним і підлягає скасуванню з відповідними похідними від нього правовими наслідками, а саме: визнанням недійсним правовстановлюючого документу - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №140169, а також покладанням обов'язку повернути землю територіальній громаді міста Миколаєва. Суд при цьому враховує те, що земельна ділянка вибула із володіння територіальної громади протиправно, а тому земельна ділянка може бути витребувана у ОСОБА_3

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача відносно того, що спірна земельна ділянка не входить до прибережної захисної смуги земель водного фонду, оскільки відсутній проект та нормативно-технічна документація визначення розміру і межі водоохоронної зони, оскільки законодавець, надаючи чинності земельному та водному кодексу сам визначив ширину прибережної захисної смуги та яку орган місцевого самоврядування на свій розсуд зменшити не може. Правомочність органу місцевого самоврядування стосується лише документально-технічного оформлення встановленого розміру, меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них. При цьому, спірна земельна ділянка виведена з земель водного фонду без дотримання порядку та процедури зміни цільового призначення земель, передбачених Главою 4 ЗК України.

Крім того, суд приходить до висновку, що прокурору слід поновити строк позовної давності, оскільки порушення прокурором були виявлені в березні 2013 року, після перевірки матеріалів щодо порушень Миколаївською міською радою земельного законодавства.

Суд, не приймає до уваги доводи представника відповідача про обізнаність прокурора про наявність оскаржуваного рішення ще в 2009 році, з посиланням на присутність на засіданні сесії міської ради, при прийнятті оскаржувного рішення міськради, помічник прокурора, оскільки, безпосередньо із змісту рішення не можливо встановити його незаконність, і про таку незаконність можна довідатись лише при здійсненні відповідної перевірки, а не під час прийняття радою рішення. Тому строк позовної давності слід рахувати з березня 2013 року, а не з дня постановлення оскарженого рішення Миколаївської міської ради.

Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 10, 11, 60, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги прокурора міста Миколаєва до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов'язання повернути земельну ділянку - задовольнити.

Визнати причини пропуску строку для звернення до суду із позовом поважними та поновити строк позовної давності.

Визнати незаконними та скасувати пункти 22, 22.1 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 36/61 від 04.09.2009, якими затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1 000 кв. м., за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування земель житлової забудови та господарських споруд за адресою: м.Миколаїв, пров. Польотний, 29.

Визнати недійсним виданий ОСОБА_3 державний акт серії ЯИ №140169 від 01.12.2009, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №04.

Зобов'язати ОСОБА_3 повернути Миколаївській міській раді земельну ділянку площею 1000 кв. м. за адресою: м.Миколаїв, пров. Польотний, 29, з кадастровим номером :12:004:0030.

Стягнути з Миколаївської міської ради в дохід держави судові витрати в сумі 609,00 гривень.

Стягнути із ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати в сумі 609,00 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суду м.Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми під час його проголошення в той же строк з моменту отримання копії рішення.

СУДДЯ: А. В. БІЦЮК