Справа № 521/4526/15-ц
Провадження № 2/521/3076/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2015 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси, в складі

головуючого - судді Леонова О.С.,

при секретарі Малиш О.Л.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

24.03.2015 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в період з 16.02.1990 року до 27.08.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який був зареєстрований в Хлібодарській сільській раді Біляївського району Одеської області. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16.08.2012 року цей шлюб був розірваний. Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16.08.2012 року за позовом ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_5 в сумі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до 16.12.2015 року.

Окрім витрат на утримання дитини ОСОБА_1 несе ще додаткові витрати, повязані з лікуванням та розвитком здібностей дитини. З часу, коли було присуджено стягнення з відповідача аліментів, тобто з вересня 2012 року, вона витратила на лікування та на розвиток здібностей дитини наступні суми грошей: 10 476,64 грн. за обстеження здоровя сина та його лікування; 1 219 грн. за навчання англійської мови в ТОВ «Лондонські курси англійської мови»; 1 415,42 грн. за отримання сертифікату по здачі екзамену по німецькій мові; 3 219,20 грн. за навчання на підготовчих курсах в Одеському національному політехнічному університеті протягом 2-х семестрів; 719 грн. за навчання на підготовчих курсах в Одеському національному університеті ім. І.І. Мечникова; 530 грн. за навчання у музичній школі в період з січня 2013 року по квітень 2013 року; 188 грн. за пробне зовнішнє тестування (ЗНО); 558,17 грн. за придбання підручників з різних предметів для навчання в загальноосвітній школі та в школі з вивчання іноземних мов; 842,63 грн. за придбання канцелярських товарів та учбових приладів; 8 740,50 грн. за навчання в компютерній академії «ШАГ»; 15 981,98 грн. за придбання компютерної техніки та комунікативних приладів; 5 860,70 грн. за придбання спортивного інвентарю та спортивного одягу; 14 030 грн. за навчання в секції бойового мистецтва «Бушинкан» в 2013-2014 рр.; 8 518 грн. за придбання одягу та взуття.

Загалом, додаткові витрати на сина за період з лютого 2013 року по теперішній час складає 72 298 грн. Отже, враховуючи права та обовязки батьків та їх рівність, позивачка вважає, що з відповідача підлягає стягненню 1/2 частина всіх додаткових витрат, понесених на лікування та розвиток здібностей дитини, яка складає 36 149 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав та правової аргументації визначеній в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні 10.04.2015 р. позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. Підтримав подані ним до суду письмові заперечення на позов від 10.04.2015 р., відповідно до яких зазначив, що після розлучення позивач весь час встановлює для нього лише обовязки щодо сина та не зважає на його права щодо участі в його вихованні. ОСОБА_1 забороняла та продовжує забороняти йому бачитися та спілкуватися із сином, налаштовує його проти батька. Усі рішення щодо утримання, виховання та навчання дитини приймає одноособово, не дослухаючись до думки дитини та не запитуючи думки батька. Вважає, що навчання сина на підготовчих курсах до двох університетів, вивчення англійської, німецької мови, навчання в компютерній академії «ШАГ», музичній школі та секції бойового мистецтва «Бушинкан» не є «особливими обставинами», що мають життєво важливий характер в розумінні статті 185 СК України, оскільки це не повязано ані зі станом здоровя, ані з розвитком його здібностей. Їх вартість не обумовлена жодним законом чи положенням, та не є предметом першої або раптової необхідності, який би підлягав обовязковій сплаті. Під здібностями розуміються індивідуально-психологічні особливості, що відрізняють одну людину від іншої. Здібностями називають не усякі взагалі індивідуальні особливості, а лише такі, котрі мають відношення до успішності виконання якої-небудь діяльності чи багатьох діяльностей. Поняття «здібність» не зводиться до тих знань, навичок чи умінь, що уже вироблені в даної людини. Заборгованості по сплаті аліментів він не має, натомість постійно намагається сплачувати більшу суму, ніж визначено рішенням суду. Він є фізичною особою підприємцем, але на теперішній час не отримує прибутку. Між ним та позивачем розглядається спір про поділ спільного майна подружжя, серед іншого спільного майна є невеликий магазин, прибуток з якого він раніше отримував, який на теперішній час під арештом, та використовувати його в своїй діяльності він не може. Зараз відповідач вимушений винаймати квартиру, оскільки колишня дружина мешкає в їх спільній квартирі разом з їх неповнолітнім сином та перебивається випадковими заробітками і не має постійного доходу. Він повинен сплачувати за рішенням суду аліменти в сумі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить за 2014 рік 363 грн., за 2015 рік 385,80 грн. Він сплачує на утримання сина ОСОБА_5 суму аліментів у два рази більшу, ніж визначено рішенням суду, яких вважає достатньою для його проживання та виховання, щодо платного навчання на підготовчих курсах, відвідування спортивних секцій, курсів іноземних мов, музичної школи, то не рахує витрати позивача на оплату навчання сина як додаткові витрати, так як саме ОСОБА_1 вибрала платну форму навчання неповнолітнього сина, яка і повинна нести ці витрати. Щодо лікування сина у клініці «ОСОБА_6 Мед», та лікування зубів то позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували сплату понесених витрат на обстеження та лікування сина, в сумі 10476,64 грн., а саме бухгалтерського документу, квитанції, чеку. В матеріалах справи є тільки квитанція від 04.02.2013 року на суму 1320 грн., та квитанція від 24.01.2013 року на суму 1370 грн., - за цей період спір по аналогічному позову вже розглядався (рішення по справі №1519/23146/2012 від 11.02.2013 року), та в апеляційній інстанції було винесено рішення, яке вступило в законну силу. Щодо придбання позивачем компютерної техніки, комунікативних приладів, спортивної одежі, інвентарю та канцелярських виробів, то ці витрати не є додатковими витратами, оскільки не відносяться до особливих обставин та на ці витрати відповідач сплачує аліменти. Позивач не надала суду першої інстанції належних та допустимих доказів про розмір коштів, затрачених нею на додаткові витрати на утримання сина за минулий час та наперед. Просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до нього про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та надала суду пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях наданих до суду відповідачем (а.с. 88-89).

Суд, дослідивши матеріали справи, визнає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 16.08.2012 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси (а.с.6).

Від даного шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4-5).

Рішенням Малиновського районного суд м. Одеси від 16.08.2012 року з ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_5 у сумі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку.

З листа Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції вбачається, що у ОСОБА_4 станом на 01.05.2015 року заборгованості по сплаті аліментів відсутня (а.с. 144-145).

З копії трудової книжки ОСОБА_4 вбачається, що 12.04.2013 року його було звільнено з посади директора ТОВ «Агролінія» та на час розгляду справи він не працевлаштований на іншому робочому місці (а.с. 143).

У судовому засіданні 10.04.2015 року ОСОБА_4 визнав, що він є одним з трьох співзасновників ПП міні пекарня «Ромашка», однак фактично дане підприємство не здійснює діяльність та отриманий доход підприємства повністю йде на виплату заробітної плати охоронців пекарні.

Як вбачається з копії податкової декларації ПП міні пекарні «Ромашка» за 2014 рік, загальна сума доходу за звітний період складає 61 000 грн.

Згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію від 07.11.2002 року ОСОБА_1 є фізична особа субєкт підприємницької діяльності (а.с. 125), однак відповідно до довідки від 19.02.2013 року підприємницьку діяльність не здійснює з 2011 року (а.с. 126).

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначила, що її дохід складається з грошових коштів, які їй надсилають в якості підтримки родичі з республіки Азербайджан та сум, які сплачують її знайому в рахунок повернення боргів за борговими розписками, а також аліментів, які сплачує відповідач. Відповідачем дані обставини не оспорені та не спростовані.

З пояснень позивачки у судовому засіданні вбачається, що син поглиблено вивчає англійську, німецьку мову та захоплюється компютерною технікою, музикою і спортом - відвідує заняття та проходить відповідні курси, саме в цих напрямках він проявляє здібності. Відповідачем ці обставини не спростовані.

Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивача, суд виходить з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей.

Статтею 185 СК України встановлено, щотой з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» треба звернути увагу на те, що передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Обов'язок, передбачений ст. 185 СК України, розглядається як самостійний й окремий від обов'язку по утримання дитини. Він покладається на батьків, незалежно від того, стягуються аліменти на утримання дитини за рішенням суду чи ні. Таким чином, брати участь у додаткових витратах на дитину зобов'язаний той з батьків з кого присуджено стягнення аліментів на дитину.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 несе додаткові витрати, повязані з розвитком здібностей дитини ОСОБА_5, який навчається на підготовчих курсах для вступу у вищі учбові заклади, на курсах англійської та німецької мови, відвідує спортивні секції, компютерну академію та музичну школу.

Згідно з довідкою відділення довузівської підготовки Одеського національного університету імені ОСОБА_8 ОСОБА_5 вступив на курси ВДП (денне навчання), оплата за які складає 719,00 грн. (а.с. 8), що підтверджується квитанцією №ПН1918 від 12.03.2015 року (а.с.9).

25.07.2014 року ОСОБА_5 було зараховано на підготовчі курси (фізика, інформатика, українська мова) до Одеського національного політехнічного університету (а.с.19), у звязку з чим ОСОБА_1 сплатила 3200 грн. та комісію за послуги банка 9,60 грн., що підтверджується квитанціями від 25.07.2014 року (а.с.20) та від 09.01.2015 року (а.с.21)

Відповідно до матеріалів справи, позивач мала витрати за отримання сином сертифікату по здачі екзамену з німецької мови в сумі 1415,42 грн., що підтверджується сертифікатами (а.с.10,11), квитанцією за оплату екзамену, який відбувся в м. Києві в сумі 280 грн. (а.с.12), витратами на квитки до м. Києва (а.с.13) та проживання в готелі (а.с.14-15).

Крім цього, позивач мала витрати на пробне зовнішнє незалежне оцінювання в сумі 178 грн., що підтверджується квитанціями від 15 грудня 2014 року (а.с. 17-18) та комісію за послуги банка 10 грн.

Як вбачається з договору від 29.10.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Компютерна Академія «Шаг» (а.с.22-26), ОСОБА_1 виплатила за навчання сина ОСОБА_5 в сумі 8712 грн. та комісію за послуги банка 21,25 грн., що підтверджується квитанціями (а.с.27-31).

Відповідно довідки від 16.05.2014 року №15 ОСОБА_5 навчався в музичній школі в період з січня 2013 року по квітень 2013 року та оплата за навчання склала 530 грн. (а.с.31).

Згідно договору SC2 від 21.06.2013 року ОСОБА_5 навчався в ТОВ «Лондонська школа англійської мови в ОСОБА_3 (а.с.33-35) в період з 24.06.2013 року по 02.08.2013 року (а.с.32), за що було внесено оплату в сумі 1291,00 грн. відповідно до квитанцій (а.с. 36).

Крім того, позивач стверджує, що нею було витрачено на придбання канцелярських товарів та учбових приладів в сумі 842,63 грн., на підтвердження чого надала суду копії товарних чеків та квитанцій (а.с. 38-40), оригінали яких оглянуті у судовому засіданні.

Також, позивачем було витрачено за придбання підручників з різних предметів для навчання в загальноосвітній школі та в школі з вивчення іноземних мов в сумі 558,17 грн., але надані до суду квитанції на а.с. 40 та 37 вказують на те, що були придбані підручники на суму 533,71 грн.

Як вбачається з індивідуальної картки пацієнта ОСОБА_5 на а.с.47-48 лікування пяти зубів склало 1370 грн., що підтверджено квитанцією на імя ОСОБА_1 на а.с. 49.

З приводу обстеження здоровя сина ОСОБА_5, позивачем було надано довідку № 507 від 03.07.2014 року (а.с.43) та висновок про стан здоровя від 03.05.2014 (а.с.44).

Відповідно довідки «Науково-Медичного центру НОУ ХАУ МЕД» від 21.01.2015 року на лікування ОСОБА_5 позивачем витрачено 8490 грн., що підтверджено товарними чеками а.с. 51.

Суд не приймає до уваги довідку про сплату 120 грн. до Одеського обласного Благодійного фонду «Медецина» (а.с. 51), надану позивачем для підтвердження понесених витрат на лікування сина у звязку з тим, що вказана сума сплачена як благодійний внесок.

Крім того, ОСОБА_5 займається в спортивному клубі «Бушинкан», що тягне за собою витрати відповідно довідок «Української федерації ДЗЮ-ДЗЮЦУ» від 10.01.2013р. та 10.01.2014р. в сумі 13030 грн. (а.с.63-64), а також витрати на придбання спортивної форми в сумі 1000 грн., що підтверджується квитанціями на а.с. 65.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_5 в присутності матері, суду пояснив, що з батьком у нього складні стосунки та на даний час він не має бажання з ним спілкуватися. Він поглиблено вивчає англійську, німецьку мову та захоплюється компютерною технікою, музикою і спортом - відвідує заняттяв спортивному клубі «Бушинкан». Має середню успішність у школі на тверду четвірку. Всі витрати на нього сплачує мати. Додаткового доходу він не має, у літку 2014 року намагався працевлаштуватись у вільний від навчання час, однак працював не тривалий час та заробив лише на кишенькові розтрати.

Також, позивачка зазначає, що нею було витрачено на придбання спортивного приладдя та спортивного одягу відповідно до квитанцій на а.с. 61 в сумі 1580 грн., але з наданих чеків та квитанцій не вбачається, що саме позивач придбала ці речі на потреби сина ОСОБА_5, товарний чек № ПР -0021935 від 10.11.2013 року не підписаний, а надані позивачем товарні цінники магазина «Чемпіон» на суму 1090 грн. не можуть бути визнанні судом як допустимі докази на підтвердження оплати вартості товару.

Щодо витрат позивача на придбання одягу в сумі 8518 грн., на підтвердження чого позивач надала квитанції на а.с. 66-70, з яких не вбачається що саме позивач придбала речі для свого сина, то вони не є додатковими витратами в розумінні вимог ст.185 СК України, тому дані вимоги не підлягають задоволенню. Витрати повязані з придбанням одягу для дитини входять до аліментів, які відповідач щомісячно сплачує на утримання сина.

Разом з цим, не можливо погодитись з твердженням позивачки про понесені нею витрати стосовно придбання компютерної техніки та комунікативних приладів в сумі 15 981,98 грн., оскільки ОСОБА_1 не обґрунтовано необхідність придбання комплектуючих до комп'ютерної техніки для навчання сина, в які включено також витрати з телекомунікаційних послуг в сумі 1 800,00 грн. та 1 540 грн. (а.с. 52-54), плата за послуги Інтернет за період з 20.09.2013 року до 25.11.2014 року (а.с. 55), придбання компютера та приладів до нього з установкою програм, мобільного смартфону вартістю 1 998, 96 грн. (а.с. 56-60)..

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. ст. 60, 159, 212 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обов'язки по доказуванню і поданню доказів покладаються на сторони (ч. 2, 3 ст. 10, ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України).

Таким чином, позивач понесла додаткові витрати на сина ОСОБА_5 в сумі: 719,00 грн. (підготовчі курси ВДП в ОНУ ім. І.І. Мечникова) + 3200 грн. (підготовчі курси в Одеському національному політехнічному університеті) + 1415,42 грн. (отримання сертифікату з німецької мови) + 178 грн. (ЗНО) + 8712 грн. (навчання в «Компютерній академії «ШАГ») +530 грн.(музична школа) + 1291,00 грн. (ТОВ «лондонська школа) + 533,71 грн.(підручник)+1370 грн. (лікування у стоматолога) +8490 грн.(лікування в НОУ ХАУ МЕД)+14030 грн. (заняття в клубі «Бушинкан») + 842,63 грн. (канцелярські товари та учбове приладдя)= 41311,76 грн.

Доводи представника відповідача, про те, що ОСОБА_4 не може сплачувати додаткові витрати на дітей, так як є безробітний, суд до уваги не приймає. При цьому враховує, що ОСОБА_4, хоча й на даний час тимчасово офіційно не працевлаштований, але є працездатною особою, хворобами, які б перешкоджали його працевлаштуванню не хворіє.

СК України виходить із принципу рівності прав й обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обидва з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина від додаткових витрат, понесених позивачем в сумі 20655,88 грн. (41311,76 грн. / 2 батьків).

Відмовляючи у задоволені вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача понесених нею витрат на копіювання чеків та інших матеріалів наданих до суду в якості доказів по справі на суму 350 гривень, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Таким чином, витрати на копіювання не віднесені законом до судових витрат, а тому і не підлягають відшкодуванню.

Крім того, позивачем не надано до суду копію договору та акта прийому передачі виконаних послуг з копіювання укладеного між позивачем та СПД ОСОБА_9 який здійснював копіювання.

Як вбачається з матеріалів справи, подані позивачем квитанції № 0032256 від 27.04.2015 р. та № 0032251 від 24.03.2015 р. про сплату 350 грн. за копіювання не містять інформацію про кількість здійснених копій, з яких саме документів здійснено копіювання, по якій справі та не вказано імя платника.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Куруючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 10, 180, 182, 185, 191, 199 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 додаткові витрати на утримання дитини у сумі 20 655,88 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІНН НОМЕР_1) судовий сбір у дохід держави у сумі 206,55 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення ухвалене й надруковано у нарадчий кімнаті у єдиному екземплярі.

Головуючий суддя Леонов О.С.