Провадження № 2/235/4487/15
Справа №235/9444/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року м. Красноармійськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Кучерявого М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі №7 м. Красноармійська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, третя особа відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Красноармійськ Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, третя особа відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Красноармійськ Донецької області. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він понад 14,5 останніх років - з листопада 1999 р. по червень 2015 р. - пропрацював на одному підприємстві - у Публічному акціонерному товаристві "Шахтоуправління "Покровське" (раніше - ДВАТ «Шахта «Красноармійська-Західна №1», потім ДВАТ та ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна №1», ВАТ «ШУ «Покровське», ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська- Західна №1») гірничим робітником очисного вибою 4, 5 розрядів з повним робочим днем у шахті на дільницях з видобутку вугілля.

Загалом його стаж роботи в умовах впливу шкідливих умов праці (підземні умови, позмінна робота, значні фізичні навантаження, вугільний пил, виробничий шум) складає біля 19,5 років. У 1996 - 1999 p.p. працював гірничим робітником очисного вибою 5 розряду в шахтоуправлінні «Курахівське» виробничого об'єднання «Селидіввугілля».

Працюючи ГРОВ, позивачу доводилося виконувати наступні роботи: піднесення лісоматеріалів до нижнього сполучення; виймання та встановлення гідравлічних і дерев'яних стійок при пересуванні приводів лавного конвеєру; розкріплення приводних головок, пересування приводних головок і кінцевих ділянок конвеєру, виймання гірської маси та навантаження її вручну на конвеєр; тимчасове та постійне кріплення ділянок лави; зачищення грунту для пересування привідних головок лавного конвеєру та інші. Під час видобувних змін виконував ревізію гідросистеми секцій, пересування секцій кріплення, керування гідросистемою при пересуванні конвеєра, зачистку основ секцій. Згідно з висновками про умови праці, які відображені в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01.10.2015 р., запиленість повітря робочої зони складала 53,6 мг/м3 при нормі 10 мг/м3 - тобто, перевищувала норму в понад 5 разів; потужність зовнішньої праці при його роботі за участю м'язів нижніх кінцівок і тулубу 115,5 Вт значно перевищувала встановлену норму навантаження (90 Вт); за участю переважно м'язів плечового поясу потужність складала 49,5 Вт при нормі 45 Вт; переважну кількість часу робочої зміни тіло перебувало у вимушених позах.

Згідно з гігієнічною класифікацією праці, затвердженою наказом МОЗ України №528 від 27.12.2001 р., робота гірничого робітника очисного вибою віднесена до ІІІ класу ІІІ ступеню шкідливих і важких умов праці.

Протягом останніх років роботи в шахті позивача турбували різкі болі попереку, дошкульний кашель, він відчував хронічну втомлюваність. Попри все продовжував працювати - бо, по-перше, не уявляв себе без улюбленої роботи та колективу, а, по-друге, вважав себе сильним та витривалим чоловіком і не бажав проявити свої недуги перед дружиною та дітьми. Тому до лікарів звертався, як правило, лише перебуваючи у чергових щорічних відпустках, і лише час від часу виконував лікарські приписи.

У серпні місяці 2014 році в ПАТ ШУ «Покровське» стався спалах метано-повітряної суміші у 6-му південному конвеєрному штреку блоку №10, під час якого постраждала саме та дільниця, на якій працював позивач - але на час вибуху перебував у відпустці. Після аварії був переведений на іншу дільницю, де довелося працювати на малопотужній лаві, у більшості навколішках та навприсядки. Тоді і загострилися всі симптоми захворювань, він почав страждати від постійного болю в попереку, що віддавався в ноги - особливо ліву, болю в колінних суглобах, кашляв майже не перестаючи. Працювати було важко, й до нього прийшло розуміння того,що якщо він не піде з шахти сам - його, напевно, звідти винесуть. Навесні 2015 року був змушений звернутися до Красноармійської центральної районної лікарні, звідки після комплексних обстежень позивача було направлено до Красноармійської МСЕК, яка встановила загальне захворювання та третю групу інвалідності. Була протипоказана важка фізична праця, підземні умови праці, роботи у вимушеній робочій позі. 24 червня 2015 року був звільнений з ПАТ «Покровське» через професійну непридатність внаслідок невідповідності стану здоров'я виконуваній роботі - за ст.40, п.2 КЗпП України.

Стан здоров'я не покращувався й після звільнення, тому, врахувавши рекомендацію лікарів МСЕК щодо встановлення зв'язку мого захворювання з умовами праці, звернувся до лікаря-профпатолога, який направив позивача до м. Київа до Клініки професійних захворювань Інституту медицини праці Національної академії медичних наук України. Перебував у клініці профзахворювані на обстеженні, лікуванні та для вирішення питання про наявність професійного характеру захворювання з 13.08.2015 по 31.08.2015.

26.08.2015 р., згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії №28/651, позивачу було встановлено вперше наступні професійні захворювання, пов'язані з важкими та шкідливими умовами праці:

-хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий базальний пневмосклероз, легенева недостатність І - II ступенів;

-хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом.

01 жовтня 2015 року був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений 01.10.2015 головним державним санітарним лікарем міста Красноармійська, Димитрова, Красноармійського району Лазарєвим В.О. У п.17 Акту вказано, що причиною виникнення професійного захворювання є підвищена потужність зовнішньої праці при роботі за участю м'язів нижніх кінцівок і тулуба, плечового поясу; запиленість повітря, що перевищувала норму в більш ніж 5 разів.

13 жовтня 2015 р. при огляді Обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією м. Краматорська (довідки №№ 0607408, 0039443) позивачу було встановлено 60% втрати професійної працездатності, III (третя) група інвалідності, що стало наслідком виявлених у нього професійних захворювань. У висновку про умови та характер праці зазначено, що йому протипоказана робота в умовах пилу, контакт з подразнюючими речовинами, важка фізична праця, тривале вимушене положення тіла; рекомендоване спостереження та лікування у невролога, медикаментозне, санаторно-курортне лікування як по хронічному бронхіту, так і по радикулопатії. Розроблена індивідуальна програма реабілітації інваліда №688 від 13.10.2015 р., якою для нього введені обмеження до пересування та трудової діяльності.

Таким чином, внаслідок отриманих на виробництві професійних захворювань у свої 45 років позивач фактично перетворився з кваліфікованого працівника кращого в Україні вугільного підприємства, професіонала в своїй справі, з опори та годувальника сім'ї - на інваліда, що безповоротно втратив своє здоров'я.

Самим фактом інвалідності позивачу завдано суттєвого морального збитку, який виражається передусім у фізичному болю та стражданнях, що він зазнав, втрачаючи життєві сили та здоров'я під час роботи та продовжує зазнавати зараз; у порушенні всього звичного життєвого укладу.

Раніше він був здоровим чоловіком, мав пристойну роботу на шахті та добрий заробіток у 12 - 14 тисяч гривень на місяць, міг подбати про родину, був упевнений у своїх силах.

Сьогодні морально позивачу важко змиритися з тим, що він хвора і більше не потрібна суспільству людина. Водночас через свій фізичний стан тепер він дійсно не може більше ніде працювати - навпаки, потребую постійної допомоги та підтримки членів своєї родини. Разом з дружиною ОСОБА_3 та неповнолітньою дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вони живуть у власному будинку, де постійно потрібна чоловіча сила. Позивачу стало важко виконувати навіть нескладні роботи у дворі, ремонти, поратися в городі - бо після цих робіт він по кілька днів хворіє, майже не встаючи з ліжка. Через болі в попереку не може нахилятися, піднімати важкі речі. Його турбує постійний головний біль, запаморочення та кашель - зранку вологий, а впродовж усього дня сухий та дошкульний; він має больові відчуття в грудній клітині при вдиханні та видиханні, задихаюся при ходьбі. Майже постійний кашель значно звузив коло спілкуванням з оточуючими, став уникати відвідин своїх давніх друзів та знайомих, а також приймати гостей у себе.

У вересні поточного 2015 року позивач забрав жити до свого будинку свою матір, інваліда 1-ї групи А, хвору на цукровий діабет, у якої проведена лікарська ампутація ноги - то ж, попри свої страждання, мусе піклуватися й про маму, яка вже не може обслуговувати себе самостійно.

Маючи свій автомобіль, зараз виїжджає ним кудись дуже рідко - бо вже через 3-4 години керування в нього німіють ноги, і він остерігається потрапити в ДТІІ. Повнолітній син ОСОБА_5, 1991 р.н., живе окремо, і позивач мав наміри ще багато років допомагати йому фізично й матеріально. Тепер через свій власний стан здоров'я позбавлений такої можливості, навпаки, потребує допомоги свого сина, через що почувається ніяково, а іноді навіть безпорадно.

Взагалі через болі в різних частинах тіла позивач став знервований та легко подразливим, у нього часто та швидко змінюється настрій, погано спить вночі, часто прокидається з відчуттям тривоги за своє майбутнє.

Крім цього, за приписами лікарів, з метою повноцінної реабілітації чотири рази на рік повинен проходити лікувальні курси в спеціальних санаторіях. А це звичайно, потребує значних витрат із родинного бюджету. Від цього моральі страждання тільки посилюються, почав мати відчуття провини перед дружино дочкою.

Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 60000 (шістдесят тисяч)

гривень. Просить суд стягнути з відповідача - Публічного акціонерного товариства

"Шахтоуправління "Покровське" на його користь відшкодування моральної шкоди,

заподіяної в результаті ушкодження здоров'я на виробництві (професійного

захворювання), у розмірі 60000 гривень. Стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу адвоката в сумі 1000 грн. (складання позову - 600 грн., консультації з питань цивільно-процесуального законодавства - 50 грн., участь у розгляді справи в суді 350 грн.).

Позивач до судового засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи буз його участі, за участю його представника ОСОБА_6 На позовних вимогах наполягає.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» надала клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача. Надали суду заперечення на позовні вимоги в яких зазначили, що позивачу фондом професійних захворювань були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. У своїх позивних вимогах позивач ставить питання про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 60 000 грн., але: відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань " виплата моральної шкоди належала до страхових виплат і здійснювалась за наявністю факту заподіяння моральної шкоди потерпілому через Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Законом України від 23 лютого 2008р. „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань " виплату моральної шкоди було виключено з переліку страхових виплат, що проводиться Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань потерпілим від нещасних випадків чи професійних захворювань. Таким чином, єдиною правовою підставою для компенсації особі, що перебуває у трудових відносинах, моральної шкоди у разі отриманням нею виробничої травми чи професійного захворювання за рахунок роботодавця на теперішній час є ст. 237-1КЗпП України. В той же час, частиною 2 статті 237-1 КЗпП України передбачено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Єдиним законодавчим актом України, що регулював питання компенсації моральної шкоди, був Закон України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань ", у відповідності до якого виплата моральної шкоди застрахованим особам здійснювалась Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань за рахунок страхових внесків, які здійснювали підприємства.

Таким чином, фактично на теперішній час на Україні відсутній законодавчий акт, що регулює порядок та розміри відшкодування шкоди, а, отже, визначений на законодавчому рівні механізм компенсації моральної шкоди, пов'язаної з трудовими відносинами. Факт наявності моральної шкоди визначається медико-соціальною експертною комісією, згідно «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженому Наказом Міністерства охорони здоров'я від 22.11.1995р. №12 на основі висновків медичних закладів, в тому числі лікаря-психіатра, про перенесений стрес чи депресію потерпілим на виробництві. При встановленні факту моральної шкоди МСЕК враховує як характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, так і залишкову працездатність потерпілого. В п.4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що в позовній заяві має бути зазначено з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди та якими доказами підтверджується моральна шкода. Позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не представив медичні документи, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних і других негативних проявів стану його здоров'я. Відсутність звернень позивача до лікаря-психіатра говорить про те, що психічний стан його здоров'я не має відхилень від норми і не потребує психічної корекції лікаря.

Згідно ст. 23 ЦК України розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань. На думку Відповідача при винесенні рішення визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен врахувати вимоги розумності та справедливості, про що зазначено в п. З ст. 23 ЦК України та загальну практику судів з аналогічних питань (300 грн. за кожний відсоток втрати працездатності). На підставі викладеного, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Красноармійську до судового засідання не з'явився, надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд розглянути та закінчити справу без участі представника відділення та винести рішення на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 10.11.1999 року по 24.06.2015 року, звільнено на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України через невідповідність виконуваній роботі за станом здоров'я (а.с.5-7).

13.10.2015 року згідно довідок Медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності строком до 13.10.2016 року, потребу в медикаментозному та санаторно - курортному лікуванні (а.с.18).

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 1.10.2015 року, у позивача виникло професійне захворювання у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, які обумовлені впливом промислового фактору - пил, важкість праці (а.с.10-11).

Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 28/651 від 26.08.2015 року позивачу було поставлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія справа в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічний бронхіт 11 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз І-ІІ ст. (а.с.9).

Згідно виписки з амбулаторної карти у зв'язку з професійним захворюванням перебував на амбулаторному лікування та у стаціонарі з 06.09.-17.09.2002р.; 15.01.-23.01.2003р.; 07.03.-15.03.2007р.; 12.01-25.01.2009р.; 12.03.-25.0320110р.; 06.09.-21.09.2010р.; 09.01.-25.01.2012р.; 13.03.-22.03.2012р.; 19.08.-06.09.2013р.; 10.02.-25.02.2014р.; 06.10.-20.10.2014р.; 19.03-06.04.2015р.; 07.04.-14.07.2015р.; ВКК № 71 від 15.04.2015р.; ВКК № 78 від 25.04.2015р.; 05.05-04.06.2015р.; 04.06.2015 року встановлена 3 групу інвалідності; 05.06.-18.06.2015р.(а.с.12).

Відповідно до виписки № 771 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 знаходився в стаціонарі Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань з 13.08.2015 р. по 31.08.2015 року, основний діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія справа в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічний бронхіт 11 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз І-ІІ ст - захворювання професійне, встановлене вперше (а.с.8).

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов'язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідністі встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов'язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Частина 4 статті 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із нещасними випадками на виробництві, які є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Також є безпідставними доводи відповідача про ненадання позивачем доказів на підтвердження позовних вимог, оскільки сам факт ушкодження здоров'я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санітарно-курортному лікуванні.

Відповідно до частини 1 статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 40000 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу адвоката в сумі 1000 гривень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. До витрат, пов»язаних з розглядом справи відносяться витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов»язаних із оплатою правової допомоги, належать до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду слід надати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов»язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. При цьому недопосутимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Згідно ст. 1 Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В матеріалах справи відсутні дані про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат по даній справі. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування відповідачем витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.153, 233, 234, 237-1 КЗпП України, ст. ст.60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, третя особа відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Красноармійськ Донецької області, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 40000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» в дохід держави судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

В судовому засіданні 23 листопада 2015 року проголошено вступну та резолютивну частину. Повний текст рішення виготовлено 28 листопада 2015 року.

Суддя