УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 28 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18 липня 2006 року та виселення відповідачів із займаного приміщення. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов кредитного договору.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 28 квітня 2014 року, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18 липня 2006 року в сумі 39 634,75 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № РML-F00/163/2006 від 18 липня 2006 року, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 60,3 кв.м, жилою площею 42,0 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_4, а кошти направити на погашення заборгованості за кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року. Залишок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, після погашення боргових зобов'язань та відшкодування всіх витрат іпотекодержателя, зобов'язано повернути іпотекодавцю, відповідно до чинного законодавства України. Встановлено спосіб реалізації - шляхом продажу квартири ТОВ «ОТП Факторинг Україна» будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України. Встановлено початкову ціну предмета іпотеки в розмірі, визначеному п. 4.4 Договору іпотеки № РML-F00/163/2006 від 18 липня 2006 року- 250 400 грн, але не нижче її вартості, визначеної внаслідок незалежної оцінки. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 зі спірної квартири. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов᾽язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов᾽язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За приписами статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Зі змісту ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР вбачається, що виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя (кредитора) або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі встановлених фактичних обставин справи, дослідивши всі надані сторонами докази у їх сукупності, дійшов вірного висновку про те, що відповідачем ОСОБА_4 було допущено порушення умов кредитного договору щодо повернення грошових коштів, внаслідок чого позивач звернувся до суду з позовом за захистом порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення наявної заборгованості. У відповідності до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР, відповідачі підлягають виселенню із спірного житлового приміщення без надання іншого.

Доводи заявника, зазначені в касаційній скарзі, що в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має місце подвійне стягнення заборгованості, оскільки існує судове рішення про стягнення заборгованості за цим кредитним договором на користь ПАТ «ОТП Банк», а позивач у даній справі є правонаступником останнього, спростовуються матеріалами справи, оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за кредитним та іпотечним договорами на підставі договору про відступлення права вимоги від 24 грудня 2010 року, тобто після ухвалення 26 жовтня 2010 року Соснівським районним судом м. Черкаси заочного рішення, яке залишилось невиконаним.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 28 квітня 2014 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 28 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук