АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.

секретар: Лук»янишина М.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Івасенко С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 березня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки.

Посилався на те, що 30 березня 2006 року між ним та акціонерним комерційним інноваційним банком (скорочено АКІБ) "УкрСиббанк", правонаступником якого є позивач ПАТ "УкрСиббанк", був укладений кредитний договір № 478/20/06, згідно умов якого банк зобов'язався надати йому готівкові кошти у вигляді кредиту в розмірі 34000 євро строком до 30 березня 2027 року, а він зобов'язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Згідно пункту 1.3.1 договору плата за користування кредитною лінією у вигляді процентів (процентна ставка) становить 10,8% річних. Кредит був виданий для придбання квартири АДРЕСА_1.

07 серпня 2009 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30 березня 2006 року, згідно умов якого викладено абзац перший п.1.3.4 кредитного договору в наступній редакції: 1.1. - строк сплати процентів встановлено з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти, а також викладено додаток № 1 до договору «Графік погашення кредиту» в типовій редакції згідно з Додатком № 1 до цієї додаткової угоди (п.1 додаткової угоди), однак чому банком було змінено нумерацію основного договору, йому не відомо, оскільки існує тільки кредитний договір № 478/20/06 від 30 березня 2006 року.

В забезпечення зобов'язань за даним договором 30 березня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договори поруки № 478/20/06-1 і № 478/20/06-2.

Також в забезпечення зобов'язань за даним договором 30 березня 2006 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки № 478/20/06, згідно умов якого ним в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1.

З часу укладення кредитного договору і до 2014 року він добросовісно виконував умови кредитного договору.

Внаслідок проведення в 2014 році розрахунків своїх платежів за кредитом, а також залишку тіла кредиту ним було виявлено, що відповідач невірно визначив сукупну вартість кредиту, тому він звернувся до експерта за відповідним науковим дослідженням даного кредитного договору.

Згідно висновку експертного економічного дослідження від 18 листопада 2014 року, складеного судовим експертом ТОВ АФ «Вест-Аудит» Кукулом І.Я., встановлено, що банком допущено невиконання вимог підпункту д) частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформленням договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

При укладенні додаткової угоди № 1 від 07 серпня 2009 року банком також допущено невиконання вимог пункту 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України 10 травня 2007 року за № 168, зареєстрованих за № 541/13808 в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року.

Експертом на підставі розрахунків за період користування кредитним коштами з 30 березня 2006 року по 30 березня 2027 року встановлено, що позичальник зобов'язаний погасити сукупну вартість кредиту в розмірі 72988 євро 55 євроцентів, в тому числі: по тілу кредиту в сумі 34000 євро, по відсоткам в сумі 38988 євро 55 євроцентів, що в процентному значенні (реальна процентна ставка) складає 11,87%.

Враховуючи наведені обставини просив визнати недійсними кредитний договір № 478/20/06 від 30 березня 2006 року із змінами, внесеними додатковою угодою № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 07 серпня 2009 року, та договір іпотеки № 478/20/06 від 30 березня 2006 року, укладені між ним та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 30 березня 2006 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір №478/20/06, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 34000 Євро, із строком повернення до 30 березня 2027 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 10,8 % річних.

07 серпня 2009 року укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 30.03.2006 року, якою внесено зміни, зокрема щодо щомісячного строку сплати процентів.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 перед укладенням кредитного договору був ознайомлений із загальними умовами кредитування і погодився з даними умовами. Укладений кредитний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були ним обумовлені, тобто відповідач надав, а позивач прийняв кредит і зобов'язався повернути його відповідачу у встановлені кредитним договором розмірі і строки.

Однак, на думку колегії суддів, з такими висновками погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до пункту 1.4 Кредитного договору, кредит надається Позичальнику на придбання квартири АДРЕСА_1.

Згідно з рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Отже, з умов кредитного договору вбачається, що кошти були надані в споживчих цілях для придбання квартири. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно ч.4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Колегією суддів встановлено, що з Кредитного договору №478/20/06 від 30 березня 2006 року вбачається, що у ньому не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту та не має умов, які передбачені ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів» та які визнані обов'язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача, яку суму відсотків щомісячного повинен сплачувати споживач та вартості послуг з оформлення договору про надання кредиту.

Встановлено, що позивач в період з часу укладення кредитного договору та до 2014 року добросовісно виконував умови кредитного договору. При цьому, проценти за користування кредитом сплачував в розмірі, який визначався щомісячно банком.

З наданого позивачем до позовної заяви висновку експертного економічного дослідження від 18.11.2014 року вбачається, що сукупна вартість кредиту становить 72988,55 Євро, а реальна процентна ставка становить 11,87%. При цьому тіло кредиту становить 34000 Євро, а відсотки 38988,55 Євро, що значно перевищує тіло кредиту.

Представник банку в судовому засіданні апеляційної інстанції не зміг спростувати висновок експертного дослідження. Детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача на день розгляду справи відповідач суду не надав.

Отже, в порушення ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав ОСОБА_3, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону.

Крім цього встановлено, що графік погашення кредиту з усіма його складовими не видавався і які суми на які рахунки зараховувалися невідомо. Що є також несправедливим по відношенню до споживача, оскільки дає право банку проводити зарахування на рахунки на погляд банку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що банк не надав доказів, які б спростовували доводи позивача в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору

Отже, із встановлених судом обставин, наданих сторонами доказів встановлено, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Враховуючи вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку, що оспорюваний кредитний договір укладений з порушенням вимог закону.

Договір іпотеки є похідним від головного договору, а тому можна вважати, що він укладений також з порушенням вимог закону.

Разом з тим, задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 неможливо, оскільки позов пред»явлено після спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст..257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, що кредитний договір та договір іпотеки були укладені між сторонами 30 березня 2006 року.

З позовом про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки позивач звернувся в грудні 2014 року.

Представник відповідача в суді першої інстанції під час розгляду справи заявив про застосування строків позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити за спливом строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 березня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу його в законну силу.

Головуючий:

Судді: