АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4407/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3668/15Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Пікуля В.П.,

суддів: Карнауха П.М., Панченка О.О.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі - ПАТ КБ) "ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів. Банк посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 є користувачем web-інтерфейсу LIQPAY та при проведенні операцій в березні-травні 2014 року без наявної на те правової підстави набула грошові кошти ПАТ КБ «Приватбанк» в загальній сумі 45121,25 грн.

А тому позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 45121,25 грн. як безпідставно набутих коштів, 10019,01 грн. відсотків за користування та понесені судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2015 рокупозовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму безпідставно набутих коштів в розмірі 45121 грн. 25 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» понесені судові витрати в розмірі 451 грн. 21 коп.

З рішенням суду не погодилася відповідачка ОСОБА_2, яка його оскаржила, просила скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити, оскільки вважає, що рішення суду прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Окрім того, не погодившись з зазначеним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати рішення в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення відсотків та просив ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цієї вимоги. Банк посилався в скарзі на порушення судом норм матеріального і процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Також ПАТ КБ «ПриватБанк» подало заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2, у якому просило у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі, рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь банку суми грошових коштів в розмірі 45 121, 25 грн. залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За нормами ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ст. 1214 ЦК України, на яку посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку, передбаченому ст. 634 ЦК України за угодою користувача запропонував необмеженому колу фізичних осіб можливість отримання послуг по переказу грошових коштів з використанням web-інтерфейсу LIQPAY.

Також встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 приєдналася до запропонованої угоди шляхом реєстрації в web-інтерфейсі LIQPAY та повністю погодилася з усіма умовами угоди користувача (договору приєднання) про використання web-інтерфейсу LIQPAY.

В суді першої інстанції відповідачка ОСОБА_2 не оспорювала ту обставину, що є користувачем послуг web-інтерфейсу LIQPAY та отримувала послуги з приймання/переказу грошових коштів через web-інтерфейс LIQPAY, які надавав позивач.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що позивач ОСОБА_2, будучи користувачем послуги web-інтерфейсу Іiqpay, що надається ПАТ «КБ «ПриватБанк» з переказу грошових коштів, в період з 09 квітня 2014 року по 05 травня 2014 року ініціювала та отримала виконання від позивача доручень з перерахування грошових коштів на загальну суму 103766,69 грн., в той час, коли її рахунок було поновлено лише на суму 58645,44 грн.

Сума коштів, в розмірі 45121,25 грн. є сумою, перерахування якої було ініційовано відповідачем та отримано відповідні послуги від позивача понад суму, що малася на рахунку.

Дослідженими в справі доказами судом першої інстанції доведено, що ініціювання та відповідно отримання виконання від позивача доручень з перерахування грошових коштів з надмірним використанням суми 45121,25 грн. стало можливим у зв'язку зі здійсненням позивачем заміни старого інтерфейсу на новий із доповненням його функціонального наповнення та зміною технологічної обробки платежів.

При цьому ОСОБА_2, виявивши вразливість нового web-інтерфейсу Іiqpay, використала можливість здійснювати переказ грошових коштів як в старому, так і в новому web-інтерфейсах Іiqpay.

Виходячи з особливостей функціонування платіжного пристрою web-інтерфейсу Liqpay, єдиною законною підставою для здійснення вказаних переказів з ініціативи відповідача як користувача системи має бути сформований ОСОБА_2 та направлений позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунковий документ (платіжне доручення), в якому мають бути зазначені всі необхідні реквізити платежу, що містяться у затвердженій Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті формі.

Як встановлено судом першої інстанції та доводиться дослідженими в справі доказами, надмірне використання грошових коштів в сумі 45121,25 грн. стало можливим у зв'язку з ініціюванням переказу грошових коштів саме відповідачем ОСОБА_2 після перевірки її персональних даних (верифікації) як клієнта угоди.

Оскільки в період з 09 квітня 2014 року по 05 травня 2014 року відповідачем ОСОБА_2 було здійснено операції в старому та новому web-інтерфейс LIQPAY, які дали змогу здійснити перекази коштів на 45121,25 грн. більше за суму наявних коштів на рахунку, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вказані грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню в розмірі 45121,25 грн. як безпідставно набуті, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Тобто, суд першої інстанції вірно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами, зокрема, обґрунтовано прийшов до висновку, що кошти у сумі 45121,25 грн. є безпідставно набутими, оскільки отримані не згідно укладеного договору із позивачем, а поза межами договірних відносин.

Частиною 2 ст. 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Звертаючись з вимогами про стягнення розміру процентів за користування грошовими коштами, позивач посилався на нормами ст. 536 ЦК України в сукупності з нормами Закону України «Про Національний банк України» в частині вимог щодо облікової ставки НБУ як одного із монетарних інструментів, за допомогою якого Нацбанк України встановлює орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів.

Визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України встановлено нормами ст. 1048 ЦК України за договором позики.

Разом з тим, враховуючи правовідносини, що виникли між сторонами, суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для застосування в даному випадку розміру процентів, визначеного ст. 1048 ЦК України.

А тому вірно відмовив у стягненні з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми процентів за обліковою ставкою НБУ в розмірі 10019,01 грн.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на невизначеність банком точної суми збитків, їх необґрунтованості та недоведеності, а також на той факт, що судом першої інстанції дані обставини не перевірялись є безпідставними.

Наведений в апеляційній скарзі ОСОБА_2 розрахунок рівномірного подвоєння суми переказу, в результаті якого сума привласнених коштів повинна складати не суму, зазначену в позові, тобто 45121,25 грн., а суму рівнозначно ініційованій, а саме 58 645,44 грн. не може вважатися обгрунтованим, оскільки подвоєння суми переказу коштів відбувалось не в кожному ініційованому переказі.

Так, в поданій до суду відомості про спірні перекази, що були ініційовані в старому та новому Веб-інтерфейсі liqрау, банком приведений детальний опис усіх операцій, за якими відбулося подвоєння суми переказу, а отже сума позовних вимог є повністю обґрунтованою та доведеною.

Також не заслуговують на увагу твердження ОСОБА_2 про те, що позивач не довів ту обставину, що є власником LIQРАY.

З угоди користувача, яка була укладена зробив правильний висновок з того приводу, що саме ПАТ КБ «ПриватБанк» є оператором унікального web -інтерфейсі liqрау. В п. 2.1. угоди користувача, (умови якої повно та безумовно, без будь-яких застережень та/чи обмежень прийняла ОСОБА_2, приєднавшись до запропонованої угоди шляхом реєстрації в web -інтерфейсі liqрау) передбачено, що web -інтерфейс liqрау - це торгова марка Банку, унікальний Веб-інтерфейс для введення платіжних реквізитів в мережі Інтернет ініціювання переказу грошових коштів.

Таким чином, обставини, зазначені відповідачко в апеляційній скарзі щодо безпідставно встановленого факту про належність ПАТ КБ "ПриватБанк" до торгової марки LIQРАY, web -інтерфейсу liqрау програмного забезпечення чи програми в цілому, право власності на яке регулюється Законом України "Про авторське право та суміжні права", ст.ст 418-422 ЦК України, є такими, що не можуть вказувати на незаконність оскаржуваного рішення, адже належність ПАТ КБ "ПриватБанк" до торгової марки LIQРАY, web -інтерфейсу liqрау програмного забезпечення чи програми в цілому не було предметом спору і тому не потребувало доказуванню.

Посилання відповідачки на недоведеність позивачем факту зміни старого інтерфейсу на новий не може бути прийняте до уваги, оскільки відповідач ОСОБА_2, будучи користувачем системи та ініціюючи виконання доручень з перерахування грошових коштів свідомо використовувала одночасно старий та новий web-інтерфейс Іiqpay, незважаючи на наявність повідомлення про його заміну.

Щодо порушеного питання програмного збою та вразливості програмного забезпечення, про які зазначає відповідачка в апеляційній скарзі та необхідність спеціальних знань для встановлення такого збою, то необхідно зазначити, що при розгляді справи у суді першої інстанції відповідачкою чи її представником клопотання про призначення відповідної судової експертизи для з'ясування обставин програмного збою не заявлялося.

Посилання відповідачки в апеляційній скарзі на систематичне відрахування ПАТ КБ "ПриватБанк" коштів з кредитного рахунку ОСОБА_2 в рахунок погашення уявної заборгованості, то слід зазначити, що обставина відрахування банківською установою грошових коштів з кредитного рахунку ОСОБА_2 знаходиться поза межами предмета даного позову.

Посилання ОСОБА_2 на п.6.5 Угоди користувача також є безпідставними.

Даний пункт регламентує дії сторін в разі настання форс-мажорних обставин, а саме "сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх обов'язків по угоді, якщо обставина мала місце в результаті непереборної сили або подій надзвичайного характеру, які не могли бути передбачені або усунені розумними строками".

В даному випадку форс-мажорні обставини не настали. Жодних доказів, які б підтвердили їх настання в період використання web-інтерфейсу Іiqpay відповідачка не надала.

Крім того, кошти стягуються не у зв'язку із порушень умов договору, а як безпідставно отримані.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 на положення ст. 1166 ЦК України щодо умов настання цивільно-правової відповідальності та відшкодування завданої майнової шкоди, оскільки в даному випадку, відносини, що склалися між сторонами спору регулюються нормами глави 83 ЦК України з приводу виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Безпідставними є доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі з приводу неврахування судом першої інстанції аналогії закону та незастосуванні ст. 1048 ЦК України щодо стягнення відсотків за користування коштами банку.

Статтею 1 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що облікова ставка Національного банку України - один із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів.

Визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України встановлено нормами ст. 1048 ЦК України за договором позики.

Правовідносини, що виникли між сторонами, не дають підстав для застосування в даному випадку по аналогії закону розміру процентів, визначеного ст. 1048 ЦК України.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"- відхилити

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя (підпис) В.П. Пікуль

Судді: (підписи) П.М. Карнаух

О.О. Панченко

З оригіналом згідно

суддя В.П. Пікуль