Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1139/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бершадська О. В.
Доповідач Суржик М. М.
УХВАЛА

Іменем України

02.06.2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючого : судді Суржика М.М.,

суддів : Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.,

при секретарі Кравченко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 26 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія Кіровоградське обласне управління АТ»Ощадбанк» (далі Банк) звернулося в суд із позовом та просили, з урахуванням змінених позовних вимог, стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 369,77 грн., з них : пеня - 33 184,49 грн., 3% річних по простроченій заборгованості по відсоткам - 39,31 грн., 3% річних по простроченій заборгованості по кредиту - 11,20 грн., втрати від інфляції по відсоткам- 105,05 грн., втрати від інфляції по простроченому кредиту - 29,72 грн..

ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов про визнання п.5.2 Договору про іпотечний кредит № 6 від 11.01.2007 року , укладений між ним та Банком, таким, що є несправедливим, недійсним та просив зобов"язати банк встановити у Договорі про іпотечний кредит у якості способу цивільно-правової відповідальності, розмір пені на рівні не більшому ніж подвійна облікова ставка Національного банку України, від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.

Рішенням суду позов Банку задоволено частково, стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором : 2 000 грн.- пені, 50, 51 грн.- 3% річних, 134,77 грн. втрати від інфляції, всього на загальну суму - 2 185 грн. 28 коп., у зустрічному позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в скарзі апелянт зазначив, що при постановленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам. Просила рішення суду скасувати, в позові відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах, передбачених ст.303 ЦПК України та матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що судом 1-ої інстанції на підставі досліджених доказів правильно встановлено, що 11 січня 2007 року між Банком та відповідачем укладено Договір про іпотечний кредит № 6, згідно якого останньому було надано кредит в сумі 47000 дол. США на 240 місяців, термін остаточного погашення кредиту 11 січня 2027 року, з відсотковою ставкою 12% річних, відповідно до п.п. 1.1., 1.2 договору про іпотечний кредит. Кредит був наданий готівкою (далі договір).

Пунктом 1.5 Договору передбачено обов'язок позичальника щомісячно до 11 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтет ними платежами в сумі 517,51 дол. США шляхом внесення готівки до каси Банку, починаючи з 11 січня 2007 року на відповідні позичкові рахунки позичальника.

Позичальник зобов'язаний точно в строки, обумовлені договором погашати кредит та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому Договору на першу вимогу Банку сплатити штрафні санкції.

Відповідно до п. 5.2 договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми Кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування Кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим Договором, Позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,5% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.

В забезпечення виконання зобов'язань по Договору про іпотечний кредит №6 від 11.01.2007 р. було укладено Договір поруки №9 від 11.01.2007 р. між відповідачами та Банком, відповідно до якого відповідачка зобов'язалась відповідати по зобов'язаннях за договором про іпотечний кредит №6 від 11.01.2007р. , солідарно, та у тому ж обсязі, що і відповідач.

Відповідач припинив своєчасно та в повному обсязі сплачувати основний борг по кредиту, відсотки за користування кредитом, в нього виникла заборгованість перед банком, яка станом на 10.09.2014 року становила: 561 737,03 грн., це : основний борг - 40 047,44 дол. США, що в еквіваленті становить 517 656,05грн., прострочений борг - 227,50 дол.США, що в еквіваленті становить 2 940,68грн., відсотки - 648,90 дол. США, що в еквіваленті становить 8 387,73 грн., пеня - 32 567,29 грн., 3% річних по простроченій заборгованості по відсоткам - 39,31грн. , 3% річних по простроченій заборгованості по кредиту - 11,20 грн. , втрати від інфляції по відсоткам - 105,05 грн., втрати від інфляції по простроченому кредиту - 29,72 грн..

Згідно п. 4.2.1. договору, Банк має право вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов'язань по даному договору.

П. 3.4. вищевказаного договору передбачено, що Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або майновим поручителем будь-яких зобов'язань за іпотечним договором. Право Банку на дострокове стягнення кредиту з позичальника також передбачено п. 4.2.3 договору про іпотечний кредит №6 від 11.01.2007 року .

Під час розгляду справи в суді відповідач 03.10.2014 року сплатив прострочену заборгованість за основним боргом та 10.10.2014 року прострочені відсотки, тому Банк просив залишити без розгляду вимоги щодо дострокового стягнення основного боргу на суму 40 923, 84 долари США , що в еквіваленті становить - 528 984, 46 грн.

Таким чином судом правильно встановлено невиконання боржником обов'язку по сплаті простроченого боргу та відсотків за його користування, а відтак суд дійшов правильного висновку про настання наслідків за порушення взятих на себе зобов'язань, передбачених п.5.2 договору.

Вирішуючи спір по зустрічному позову суд вірно зазначив, що форма оспорюваного договору відповідає встановленим законом вимогам (проста письмова форма). Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладення зазначеного договору. Посилання відповідача на те, що п.5.2 договору є несправедливим, недійсним, і у зв'язку з цим просив зобов"язати встановити у договорі у якості способу цивільно-правової відповідальності розмір пені на рівні не більшому ніж подвійна облікова ставка Національного банку України від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення, є безпідставними, тому як відповідач при укладанні договору погодився з його умовами під особистий підпис та з 2007 року сплачував відповідні суми.

Колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду є законним та обгрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді