Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 2-5150/10 Головуючий у 1 інстанції: Нікандрова С.О.
Номер провадження 22-ц/778/5275/15 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2010 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 18 лютого 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 014/17-04/4042-20 на суму 61200 грн., зі сплатою 16,5 % річних на строк до 18 лютого 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_5 укладений договір іпотеки від 18 лютого 2008 року. Предметом іпотеки є квартира житловою площею 40,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань щодо погашення заборгованості за кредитним договором, станом на 12 жовтня 2010 року заборгованість за кредитним договором склала 75 820,59 грн., з них: 66 574,40 грн. - заборгованість за кредитом, 4 638,27 грн. - нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом, 4 607,92 грн. - пеня за простроченими платежами.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки та за рахунок отриманих від реалізації коштів задовольнити вимоги позивача на суму 75 820,59 грн. та стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2010 року позовну заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2, площею 40,3 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_5, способом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, задовольнити вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/17-04/4042-20 від 18 лютого 2008 року у розмірі 75 820,59 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 758,21 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн., разом 878,21 грн.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 05 травня 2015 року виправлена описка в рішенні суду від 01 грудня 2010 року та викладена площа переданої в іпотеку квартири в резолютивній частині рішення суду наступним чином «загальною площею 57,0 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м.».

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки резолютивна частина рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідає вимогам ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», в ньому не зазначено,зокрема, всі складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Зазначене впливає на порядок звернення стягнення на майно та загальний розмір грошових коштів, отриманих від реалізації та можливий продаж за нижчою ціною, ніж ринкова вартість, що призведе до не повного погашення заборгованості перед банком. Крім того, із розрахунку, наданого банком до позову не вбачається за який період виникло прострочення по сплаті кредиту, не зазначено, за який період нараховується пеня, оскільки позовна давність по стягненню пені складає один рік.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовити.

У судове засідання, призначене на 14.20 годину 18 листопада 2015 року сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 18 лютого 2008 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №014/17-04/4042-20, на підставі якого відповідачеві наданий кредит у розмірі 61 200 гривень зі сплатою 16,50 % річних на строк до 18.02.2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором 18 лютого 2008 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» з однієї сторони і ОСОБА_5 з іншої сторони, укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Скориченко А.В. та зареєстрований в реєстрі за №539. Предметом іпотеки є квартира 14, яка розташована в будинку АДРЕСА_1, яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 57,0 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м.

Впродовж користування кредитними коштами позичальником ОСОБА_3 були порушені умови кредитного договору щодо своєчасності сплати відсотків за користування кредитом та сплати основної суми заборгованості, тому станом на 12.10.2010 року виникла заборгованість на загальну суму 75820,59 грн., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 66574,40 грн., заборгованості за відсотками - 4638,27 грн. та пеня за простроченими платежами у сумі 4607,92 грн.

Задовольняючи позов Банку та звертаючи стягнення на предмет іпотеки суд виходив із доведеності позовних вимог Банку.

Однак, поза увагою суду залишилися положення ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, прийняв рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом їх продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, задовольнити вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/17-04/4042-20 від 18 лютого 2008 року у розмірі 75 820,59 коп.

При цьому, посилаючись на загальний розмір заборгованості, не зазначив всіх його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, а також початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України "Про іпотеку".

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку", у розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 61цс15 від 27 травня 2015 року та № 1935цс15 від 07 жовтня 2015 року.

Відповідно ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Виконуючи вимоги ч.4 ст. 10 ЦПК України, якою визначено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, судовою колегією запропоновано сторонам надати докази вартості іпотечного майна та розрахунок пені в межах річного терміну на момент подання позову до суду.

Позивачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначені докази надані у судове засідання, які досліджені судовою колегією.

Відповідно висновку про вартість майна, величина ринкової вартості об'єкта оцінки - трикімнатної квартири № 14, загальною площею 56,1 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м., що розміщена на третьому поверсі житлового п'ятиповерхового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 (без урахування права власності на земельну ділянку) станом на 24 вересня 2015 року, отримана в результаті незалежної оцінки склала 242 801,00 грн. (а.с.104).

Із розрахунку, який наданий позивачем у судове засідання апеляційного суду вбачається, що він зроблений станом на 12 жовтня 2015 року та загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 223 315,82 грн. Розмір пені обрахований за період з 12 жовтня 2014 року по 12 жовтня 2015 року та становить 100 419,31 грн. (а.с.105-108).

Дослідивши, в порядку ч.2 ст. 302 ЦПК України надані позивачем докази та оцінивши їх у сукупності з іншими доказами, судова колегія дійшла наступного.

Згідно ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частиною 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. При цьому частиною 2 статті 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

На підставі ч.3 ст.33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 11 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Разом з цим, частиною 3 статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Пунктом 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки, вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України).

Судовою колегію встановлено, що ОСОБА_3 не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, порушує строки платежів, а тому відповідно до умов кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів.

Однак, допущена відповідачем прострочена заборгованість за кредитним договором не завдає збитків банку та не змінює обсяг його прав, оскільки кінцевий строк виконання зобов'язань за кредитним договором 18 лютого 2018 року, погоджена сторонами вартість предмету іпотеки - 242 801,00 грн., що значно перевищує розмір заборгованості, яка виникла у боржника на момент подачі позову до суду станом на 12 жовтня 2010 року у сумі 75 820,59 грн. (а.с.26).

Наданий позивачем до апеляційного суду розрахунок заборгованості по кредиту, відсоткам та пені станом на 12 жовтня 2105 року на загальну суму 223 315,82 грн. не може бути прийнятий до уваги, оскільки, в силу ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За правилами ст. 31 ЦПК України, збільшити розмір позовних вимог позивач має право протягом усього часу розгляду справи у суді першої інстанції. Судовий розгляд справи закінчився 01 грудня 2010 року з ухваленням рішення суду (а.с. 39-40). З матеріалів справи не вбачається, що під час розгляду справи позивач збільшував позовні вимоги, відповідна заява відсутня. Цивільне процесуальне законодавство не передбачає право позивача збільшувати позовні вимоги на стадії апеляційного провадження.

Крім того, ще на момент укладення іпотечного договору, 18.02.2008 року, вартість іпотечного майна становила 144819,00 грн., що значно перевищує розмір кредиту, наданого ОСОБА_3.(а.с.17). При подачі позову позивач не посилався на те, що порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору завдає збитків іпотекодержателю і змінює обсяг його прав. В позові не зазначено, що саме є збитками за кредитним договором, яку суму становлять збитки, з чого складаються, з яких підстав вбачає ці збитки наявними на час розгляду справи, в якій частині та як саме змінюється обсяг його прав, чим підтверджуються такі обставини.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, судова колегія дійшла висновку про відсутність збитків банку, відсутність зміни обсягу прав банку та явну не співмірність вартості предмету іпотеки та суми заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Керуючись ст.ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: