Справа № 462/2-286/07 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський Є.П.
Провадження № 22-ц/783/6460/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Копняк С.М. і Крайник Н.П.,

при секретарі Куцик І.Б.,

з участю позивача ОСОБА_3,представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5-ОСОБА_6, третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6, представника ОСОБА_5 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 21 грудня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_9, треті особи: відділ приватизації Залізничної районної адіміністрації, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_7 про визнання права власності на житлове приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_8 в інтересах малолітнього ОСОБА_10 про визнання приватизації недійсною. В подальшому, позивачі уточнили позовні вимоги та просили визнати за малолітнім ОСОБА_10 права власності на житлове приміщення - квартири АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що в спірній квартирі зареєстрований та проживає з 1998 року позивач - ОСОБА_8, а також без реєстрації проживає позивач - ОСОБА_3, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_11, який проживає з ними, однак незважаючи на те, що він 02.08.2001 року звертався в паспортний відділ ЖЕК-306 сина не зареєстрували за місцем проживання його сім"ї в спірній квартирі, що позбавило їхнього сина ОСОБА_11 на частку в приватизації квартири.

Після останнього уточнення позовних вимог в частині визнання приватизації недійсною у зв"язку з включення без їхньої згоди сина ОСОБА_10 у приватизацію спірної квартири відмовляються від позовних вимог, а в іншій частині доповнили тим, що позивач ОСОБА_12 проживає з 1989 року в спірному житловому приміщенні, а саме: в квартирі АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 нарожила сина ОСОБА_11, який з часу народження проживав у вказаній квартирі, тому вона звернулась в ЖЕК про реєстрацію дитини до паспортиста, яка в усній формі відмовила з тих підстав, що в їхній родині існують спори щодо житлового права і в цей час проходила реорганізація ЖЕКу, що вплинуло на своєчасне вирішення реєстрації проживання сина, а коли вдруге звернулась до паспортиста, то дана квартира за згодою батька дитини ОСОБА_8 вже була приватизована, однак, ОСОБА_10 в спірній квартирі не зареєстрували.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 21 грудня 2007 року позов позивачів в інтересах малолітнього ОСОБА_10 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_10 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1. В решті позовних вимог відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_6 оскаржив відповідач - ОСОБА_5. Вважає рішення суду незаконним, оскільки таке не відповідає нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи. Вважає, що судом не враховано, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров"я, в якому вона проживає. Звертає увагу, що документи на приватизацію квартири АДРЕСА_1 подавалися у Відділ приватизації до народження ОСОБА_10. Так як процедура приватизації займала тривалий час, свідоцтво на право власності було видане 28.09.2001 року. Також звертає увагу, що малолітній ОСОБА_10 був зареєстрований у спірній квартирі з батьком ОСОБА_8 у 2003 році після одруження з ОСОБА_3 В апеляційній скарзі просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 грудня 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6, представника ОСОБА_5 підлягає до задоволення із наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, ОСОБА_8 в інтересах малолітнього ОСОБА_10 частково, суд виходив з тих підстав, що приватизація спірної квартири була здійснена без участі ОСОБА_10, який на той період був малолітнім, постійно проживав в спірній квартирі разом зі своїми батьками в квартирі АДРЕСА_1 чим порушено вимоги закону, і таке право ОСОБА_10 у спільній сумісній власності згаданої квартири підлягає захисту шляхом визнання його співвласником.

З такими висновками погодитись неможна, оскільки суд прийшов до нього всупереч нормам матеріального права, які регулюють вищевказані правовідносини по даній справі.

Відповідно до копії свідоцтва про народження НОМЕР_1, син позивачів ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_3

Згідно копії заяви від 02.08.2001 року, ОСОБА_8 звертався до начальника паспортного столу ЖЕК-306 із заявою про реєстрацію в квартирі АДРЕСА_1 свого народженого ОСОБА_3 сина ОСОБА_10.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації № 983 від 28.09.2001 року передано у власність відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_9 та сина позивачів ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1.

З копії Свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 28.09.2001 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності відповідачам: ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_9 та сину позивачів ОСОБА_8.

З копії свідоцтва про одруження від 11.03.2003 року вбачається, що позивачі ОСОБА_8 та ОСОБА_3 уклали шлюб 11.03.2003 року.

Згідно копії довідки ЖЕК № 306 форми № 4 від 30.08.2001 року №1694, за адресою по АДРЕСА_1 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" наступні особи: ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_15. Зазначено, що ОСОБА_14 1934 року народження і ОСОБА_7 1940 року народження перепрописані з АДРЕСА_2 з приватизованої квартири, ОСОБА_8 1968 року народження прописаний за місцем позбавлення волі, ОСОБА_10 1991 року народження прописаний в с. Нагірці, Жовківського району Львівської області.

З заяви ОСОБА_8 від 02.08.2001 року адресованої начальнику паспортного столу Залізничного району м. Львова, вбачається, що він просив прописати його неповнолітнього сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою:АДРЕСА_1

Відповіді про результат розгляду такої заяви сторонами не представлено.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім"ї від 11.07.2005 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 приватизована і в ній зареєстровано 7 осіб. З довідки вбачається, що позивач - ОСОБА_8 в загаданій квартирі зареєстрований з 1998 року, а його син - ОСОБА_10 - з 2003 року.

Згідно ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.4 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право на приватизацію житла належить громадянам, які постійно проживають в цих квартирах (будинках).

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про власність", який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, наймач житлового жилого приміщення в будинку державного чи громадського фонду та члени його сім"ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України.

Згідно ч.2 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім"ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло.

Чинним законодавством визначено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на день видачі Розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 983 від 28.09.2001 року "Про передачу квартири у власність громадян", ОСОБА_10 не мав права на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1, оскільки в згаданій квартирі прописаним не був і відомості про його проживання в згаданій квартирі відсутні, в зв"язку з чим суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку, що його права у спільній власності квартири є порушеними оскільки такий не членом сім"ї відповідачів.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та вимогами чинного законодавства, в зв"язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_5 слід задовольнити, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 21 грудня 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_8 поданого в інтересах ОСОБА_10 - відмовити.

Частино 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 24 червня 2010 року, позивач ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. При подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, ОСОБА_5 сплачено судовий збір в розмірі 121,80 грн.

За наведеного, сплачена сума судового збору ОСОБА_5 підлягає стягненню з ОСОБА_3 позивача по справі.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 21 грудня 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 121 грн. 80 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням рішення законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: С.М. Копняк

Н.П. Крайник