У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що відповідно до укладеного між банком та ОСОБА_4 кредитного договору № 60МС/2007 від 14 червня 2007 року, останній отримав кредит у розмірі 125 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10 червня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 14 червня 2007 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено договір застави, відповідно до умов якого в заставу банку передано автомобіль ГАЗ, модель 3221, рік випуску 1999, тип ТЗ, вантажопасажирський - В, № кузова/шасі: НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Крім того, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14 червня 2007 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено договір застави, предметом якого є автомобіль «Mercedes-Benz», вантажний фургон-С, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Поряд з цим, зобов'язання за кредитним договором забезпечено укладенням 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 на 10 000 гривень.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконував умов кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 25 січня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 245 949,60 доларів США (1 965 875 гривень 15 копійок), з яких: заборгованість за кредитом - 78 642, 36 долари США, заборгованість за процентами за користування кредитом 94 409,65 доларів США та пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 72 897, 59 доларів США, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмети застави, а також стягнути в солідарному порядку з відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 10 000 гривень та судові витрати.

Заочним рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з відсутності доказів звернення позивача до поручителя з вимогами про погашення заборгованості позичальника, а також врахував, що банком порушено передбачену Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» процедуру звернення стягнення на предмет застави.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та, крім того, врахував, що відомості про обтяження предмету застави були зареєстровані банком після ухвалення рішення судом першої інстанції, а тому обґрунтовано залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Завгородня І.М.
Євграфова Є.П. Іваненко Ю.Г.