№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9163/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі:Юрченко А.С.

за участю: представника позивачів - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 25 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Айрос» про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_7. звернулися до суду з позовомдо ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Айрос» про визнання недійснимдоговору купівлі-продажу нежилих приміщень з НОМЕР_1 (групи приміщень НОМЕР_2) (в літері Б) загальною площею 32,80 кв.м., в будинку АДРЕСА_1 від 9 грудня 2010 року, укладеного між ТОВ «Айрос» в особі директора ОСОБА_4 і ОСОБА_8 та договору дарування нежилих приміщень з НОМЕР_1 (групи приміщень НОМЕР_2) (в літері Б) загальною площею 32,80 кв.м., в будинку АДРЕСА_1 від 9 грудня 2010 року, укладеного між ОСОБА_8 і ОСОБА_4, з застосуванням наслідків недійсності правочинів.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що позивачі є засновниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Айрос». Наприкінці 2012 року вини випадково дізнались про те, що без їх відома ОСОБА_4 здійснив купівлю-продаж нежилих приміщень загальною площею 32,80 кв.м., в будинку АДРЕСА_1, що належали товариству. Відчуження нежилих приміщень було здійснено відповідачем на підставі протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Айрос» №4 від 18 листопада 2010 року. Посилались на те, що зазначений протокол був сфальсифікований, оскільки будь-які збори з приводу відчуження спірних приміщень і уповноваження ОСОБА_4 на здійснення їх продажу не проводили, підпис ОСОБА_6 в протоколі є підробленим. В подальшому спірні приміщення були подаровані відповідачем ОСОБА_8, ОСОБА_4

Вважають, що рішення загальних зборів прийнято з порушенням вимог закону, а тому договори купівлі-продажу нежилих приміщень від 9 грудня 2010 року та дарування від 14 травня 2012 року на підставі ст..ст.203,215, 228 ЦК України підлягають визнанню недійсними.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 25 травня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Айрос» про визнання правочинів недійсними.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

В апеляційній скарзі послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

В судове засідання ОСОБА_8 та представник ТОВ «Айрос» не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, від ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Судом установлено, що сторони у справі ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є засновниками ТОВ «Айрос», якому на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 26 жовтня 2010 року, укладеного з Фондом приватизації комунального майна Голосіївського району м.Києва, належало нежилі приміщення з НОМЕР_1 (групи приміщень НОМЕР_2) ( в літері Б) загальною площею 32,80 кв.м., які знаходяться в АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.7-8). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ТОВ «Айрос» припинено за судоми рішенням, запис про що внесено 17 квітня 2014 року ( т.3 а.с.6-8)

9 грудня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Айрос», в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продаж, за умовами якого остання отримала у власність нежилі приміщення з НОМЕР_1 (групи приміщень НОМЕР_2) (в літері Б) загальною площею 32,80 кв.м., в будинку АДРЕСА_1, що належали на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Айрос».

14 травня 2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, відповідно до якого ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв в дар нежилі приміщення з НОМЕР_1 (групи приміщень НОМЕР_2) (в літері Б) загальною площею 32,80 кв.м., в будинку АДРЕСА_1.

Згідно з п. 10) ст. 8.3 Статуту ТОВ «Айрос», затвердженого 27 березня 2007 року загальними зборами учасників та зареєстрованого 30 березня 2007 року Голосіївською районною в м.Києві державної адміністрації, відчуження майна товариства на суму, що становить 50 і більше відсотків майна товариства віднесено до компетенції зборів учасників товариства.

Відповідно до ст. 8.5 цього Статуту рішення щодо відчуження майна товариства вважається прийнятим, якщо за нього проголосують учасники, що володіють у сукупності не менш як 3 / 4 загальної кількості голосів учасників товариства.

Розділом 6 Статуту товариства визначено, що учасники мають кількість голосів, пропорційно розміру їх часток у Статутному капіталі. Частка ОСОБА_4 у товаристві складала 34 відсотки Статутного капіталу, ОСОБА_10 - 33 відсотки, ОСОБА_6 - 33 відсотки.

Відповідно до протоколу № 4 від 18 листопада 2010 року загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Айрос», вирішено продати належні товариству нежилі приміщення з НОМЕР_1 (групи приміщень НОМЕР_2) (в літ.Б) загальною площею 32,80 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 і уповноважити директора товариства ОСОБА_4 укласти відповідний договір купівлі-продажу (т.1 а.с.11).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зазначали, що рішення загальних зборів учасників про відчуження нерухомого майна не приймалося, протокол загальних зборів від 18 листопада 2010 року є сфальсифікованим, підпис від імені голови зборів ОСОБА_6 не належить.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, належних чином їх не перевірив.

Разом з тим, відповідно до висновку експерта Науково - дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в м.Києві № 647 від 12 червня 2015 року, експертиза проведена в межах кримінального провадження, підпис на протоколі № 4 загальних зборів ТОВ «Айрос» від 18 листопада 2010 року в графі Голова Зборів від імені ОСОБА_6 виконаний не самою ОСОБА_6, а іншою особою (т.2 а.с.170-183).

Такий висновок є належним та допустимим письмовим доказом у даній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами відповідно до ст.212 ЦПК України.

Враховуючи, що для відчуження нерухомого майна товариства необхідно не менш як 3/4 загальної кількості голосів, а також виходячи з того, що ні ОСОБА_7, ні ОСОБА_6 не були присутні на зборах 18 листопада 2010 року, підпис від імені Голови зборів ОСОБА_6 не ставила і відповідно до висновку експерта Науково - дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в м.Києві № 647 від 12 червня 2015 року їй не належить, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що таке рішення прийнято з дотриманням вимог закону і статуту.

Доводи представника відповідача про те, що рішення загальних зборів від 18 листопада 2010 року не визнано не чинним відповідно до вимог закону, не заслуговують на увагу, оскільки встановлені судом обставини, підтверджені належними і допустимими доказами, дають підстави вважати, що загальні збори не проводились, а рішення про відчуження нерухомого майна не приймалося.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст.201 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 9 грудня 2010 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Айрос», в особі директора ОСОБА_4, та ОСОБА_8 є недійсним.

Разом з тим, вимоги позивачів щодо визнання недійсним договору дарування від 14 травня 2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 не ґрунтуються на вимогах закону, .

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.10 Постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред»явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання вендикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Позовних вимог про витребування майна позивачами не пред'явлено, а договір дарування визнанню недійсним не підлягає.

За таких обставин вважати обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, немає підстав.

А тому рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 25 травня 2015 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 25 травня 2015 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень з НОМЕР_1 (групи приміщень НОМЕР_2) (в літ.Б) загальною площею 32,80 кв.м. по АДРЕСА_1 укладений 9 грудня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Айрос» та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івченко А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1075.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: