Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, відділ опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від

26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3 лютого 2015 року,

встановила:

У квітні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 20 лютого 2007 року, укладеного між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариством «ОТП Банк», та ОСОБА_3, останній отримав кредит в розмірі 100 000 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 13,99% річних на споживчі цілі на строк по 20 лютого 2017 року. Виконання умові вказаного договору забезпечено договором іпотеки, укладеним того ж дня між тими сторонами, предметом якого є належна ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_1.

Згідно з умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 5 листопада 2010 року публічне акціонерне товариством «ОТП Банк» відступило, а позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором.

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з даної квартири.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від

26 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду

м. Києва від 3 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, посилався на набрання

7 червня 2014 року Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» законної сили, та на відсутність у ОСОБА_3 іншого житла.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 20 лютого 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариством «ОТП Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останні отримав кредит розмірі 100 000 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 13,99% річних на споживчі цілі на строк по 20 лютого 2017 року.

У рахунок забезпечення виконання умов даного кредитного договору, того ж дня між цими сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. від 8 серпня 2002 року, № 2135.

Установлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2010 року з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 20 лютого 2007 року загальним розміром 860 752,39 грн. Дане рішення суду не виконано, звернення стягнення на майно не проведено.

Згідно з умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 5 листопада 2010 року публічне акціонерне товариством «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 20 лютого 2007 року, де боржником є

ОСОБА_3

Обґрунтовуючи позов, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначало, що відповідно до розрахунку по кредитній заборгованості ОСОБА_3 станом на 25 березня 2014 року, загальна заборгованість становить

5 704 132,81 грн, кредитні зобов'язання останній належним чином не виконав, на досудову вимогу від 25 березня 2014 року не відреагував.

Просило звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки від 20 лютого 2007 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження; на період реалізації предмета іпотеки, вказану квартиру, передати в управління позивачу з метою його збереження; виселити з квартири ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року, згідно з п. 1 ст. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Установивши, що позичальник порушив умови кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості, суд вірно застосував норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня

2014 року та прийшов до правильного висновку про відмову в зверненні стягнення на предмет іпотеки, оскільки ОСОБА_3 отримано споживчий кредит у валюті, загальна площа квартири, що є предметом іпотеки, становить 55,1 м. кв, а при розгляді справи не було встановлено, що у власності відповідача ОСОБА_3 знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції згідно

ч. 1 ст. 337 ЦПК України не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від

26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді:В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська