У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф.,Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_7, зловживаючи довірою позивача при наданні послуг з реалізації нерухомості, шляхом обману заволодів належним йому майном - ПП «Горнотехсервіс», вартістю 1 млн. 760 тис. грн. Вказані обставини встановлені судовими рішеннями у кримінальній та цивільній справах, за результатами яких вказане підприємство було повернуто позивачу.

Посилаючись на те, що підприємство вибуло із його володіння внаслідок правочину, який вчинено під впливом обману і тому збитки, які складають вартість підприємства, мають бути відшкодовані винною особою в подвійному розмірі, що буде відповідати вимогам ст. 230 ЦК України, позивач просив суд задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_7 суму у розмірі 1 млн. 760 тис. грн.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 відшкодування завданих збитків в розмірі 1 млн. 760 тис. грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права просить скасувати рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2014 року і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20 квітня 2012 року, залишеним в цій частині без змін вироком апеляційного суду Полтавської області від 06 липня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2012 року, встановлено, що ОСОБА_7 не маючи наміру сплатити кошти за майно, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_6, при наданні послуг з реалізації нерухомості, шляхом обману заволодів ПП «Горнотехсервіс», що належало останньому, перереєструвавши на себе корпоративні права, чим спричинив потерпілому збитків на суму 1 млн. 760 тис. грн.

Крім того, рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2013 року, з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 та 230 ЦК України, визнано недійсним рішення власника ПП «Горнотехсервіс» від 04 жовтня 2010 року про включення до складу власників підприємства ОСОБА_7 та про виключення ОСОБА_6 зі складу власників (засновників) ПП «Горнотехсервіс»; визнано недійсним правочин у вигляді заяви від 12 жовтня 2010 року про вихід з складу засновників ПП «Горнотехсервіс» у зв'язку з передачею прав власності на всі активи на користь ОСОБА_7; визнано недійсним рішення власника підприємства від 12 жовтня 2010 року про внесення змін до п.п. 1.3., 3.1., 3.4. Статуту підприємства, прийняте ОСОБА_7; визнано недійсним та скасовано зміни до статуту ПП «Горнотехсервіс», затверджені рішенням власника підприємства ОСОБА_7 від 12 жовтня 2010 року, якими змінено засновника (учасника) та власника ПП «Горнотехсервіс» з ОСОБА_6 на ОСОБА_7, зокрема, зміни, внесені в п.п. 1.3., 3.1., 3.4. статуту ПП «Горнотехсервіс».

Зобов'язано ОСОБА_7 повернути ОСОБА_6 єдиний майновий комплекс ПП «Горнотехсервіс», місцезнаходження: АДРЕСА_1 та одержану документацію щодо діяльності підприємства.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної соли, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з положеннями ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що за укладеним правочином, який вчинено під впливом обману, позивачу завдано збитки, які складали суму вартості ПП «Горнотехсервіс», яке згодом було повернено у власність позивача. Оскільки за положеннями ст. 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати збитки в подвійному розмірі то на користь позивача із відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 1 млн. 760 тис. грн.

Проте, з такими висновками судів повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають з огляду на наступне.

Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону встановлені § 2 гл. 16 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою <http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/435-15/conv/print952297> та шостою статті 203цього Кодексу.

Правочини щодо незаконного відчуження на користь ОСОБА_7 ПП «Горнотехсервіс» на підставі ст. 215 ЦК України були визнані недійсними рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2013 року.

Крім того, зазначеним судовим рішенням застосовано положення ч. 1 ст. 216 ЦК України, відповідно до якого у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, та зобов'язано ОСОБА_7 повернути ОСОБА_6 єдиний майновий комплекс ПП «Горнотехсервіс».

У частинах 2 та 3 ст. 216 ЦК України зазначено, що якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною та законом можуть бути встановлені особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Такий правовий наслідок правочину, вчиненого під впливом обману визначений положеннями ст. 230 ЦК України, яким передбачено обов'язок сторони правочину, яка застосувала обман відшкодувати другій стороні у подвійному розмірі збитки та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

При цьому, визначення поняття збитків міститься в ч. 2 ст. 22 ЦК України, відповідно до якої збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Звертаючись до суду із позовом за захистом свої прав, ОСОБА_6 посилався на положення ст. 230 ЦК України та вважав, що збитки завдані йому в результаті укладення правочину, вчиненого під впливом обману, складають суму вартості ПП «Горнотехсервіс». При цьому, ОСОБА_6 не аргументував свої позовні вимоги положеннями в ч. 2 ст. 22 ЦК України, яка підлягає застосування для вирішення спірних правовідносин.

З огляду на зазначене, заслуговують на увагу доводи касаційної скарги відносно того, що спір про відшкодування збитків розглянутий судами без з'ясування фактичних обставин справи, зокрема, суди не перевірили, які передбачені ч. 2 ст. 22 ЦК України реальні збитки понесені позивачем та у чому полягає його упущена вигода.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик