УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Колодійчук В.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, виконавчого комітету Запорізької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа: міське комунальне підприємство «Основаніє», про визнання незаконними розпорядження про приватизацію кватири та свідоцтва про право власності на житло,

в с т а н о в и в :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним розпорядження голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради за № 1269/23-р від 27 грудня 1999 року про приватизацію квартири АДРЕСА_1, визнати незаконним свідоцтво від 27 грудня 1999 року про право власності на житло - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, видане Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 зареєстрована у спірній квартири та постійно проживає в ній з дитинства разом із батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_6 помер.

Під час оформлення спадщини після смерті батька ОСОБА_4 дізналася, що 27 грудня 1999 року головою Комунарської РДА Запорізької міської ради було прийнято розпорядження про приватизацію спірної квартири і передачу її у спільну сумісну власність її батьку - ОСОБА_6, її матері - ОСОБА_5 та її брату - ОСОБА_2, при цьому цього ж дня їм було видано свідоцтво про право власності на житло.

ОСОБА_4 зазначає, що у серпні 1999 року вона тимчасово виїжджала зі свого постійного місця проживання у квартирі до м. Мелітополя у зв'язку із навчанням у Мелітопольському державному педагогічному інституті, і на час навчання тимчасово зареєструвала своє місце проживання у студентському гуртожитку.

У 2000 році ОСОБА_4 закінчила Мелітопольський державний педагогічний інститут і після завершення навчання повернулась до місця свого постійного проживання у квартиру за адресою: АДРЕСА_1, та 18 квітня 2000 року зареєструвала своє місце проживання у цій квартирі.

Таким чином, так як ОСОБА_4 станом на 27 грудня 1999 року була повнолітньою, і була тимчасово відсутньою у місці постійного проживання, і за нею на весь час навчання зберігалося право на жиле приміщення у вказаній кватирі, орган місцевого самоврядування не мав права проводити приватизацію квартири без її участі та згоди.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просила задовольнити заявлені позовні вимоги позов.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07 травня 2015 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 Визнано незаконними розпорядження голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради за № 1269/23-р від 27 грудня 1999 року про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_1 та видане на його підставі Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради свідоцтво № 15505 від 27 грудня 1999 року про право власності на житло, згідно якого квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_2

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалене судове рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи нове рішення у справі, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та дійшов вірного висновку що позивачем, у відповідності до положень ст.ст. 58, 60 ЦПК України, надано докази відповідно до викладених обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, у зв'язку з чим, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, виконавчого комітету Запорізької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа: міське комунальне підприємство «Основаніє», про визнання незаконними розпорядження про приватизацію кватири та свідоцтва про право власності на житло.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути, особі яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.М. Колодійчук