1Справа № 335/6688/15-ц 2/335/1696/2015
Р І Ш Е Н Н Я І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2015 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді при секретаріОСОБА_1 ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотрейд-ТМ», про стягнення заборгованості по заробітній платі,

встановив:

В липні 2015 року грудні ОСОБА_3 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ТОВ «Екотрейд-ТМ» в якому просив стягнути з відповідача на його користь 1755,15 грн. заборгованості по заробітній платі і кінцевому розрахунку, а також 2000 грн. за час затримки розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 03.03.2014 року позивач працював в ТОВ «Екотрейд-ТМ» на посаді сторожа, наказом від 15.06.2015 року №23-к був звільнений за власним бажанням. При звільнені з позивачем не було проведено розрахунку та не вручено трудової книжки. Розмір невиплаченої заробітної плати та компенсації за не використану відпустку склав 1755,15 грн. На неодноразові вимоги позивача, заборгованість по заробітній платі не була погашена.

У судовому засіданні позивач відмовився від вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості по заробітній платі, оскільки заробітна плата та належні компенсації в розмірі 1755,15 грн. були виплачені, шляхом перерахування коштів на його картковий рахунок. Позивач настояв на задоволенні вимоги про стягнення з відповідача компенсації за час затримки розрахунку, яку оцінив в 2000 грн. при визначенні якої виходив з розміру своєї заробітної плати. Додатково зазначив, що трудову книжку йому також повернули 07.07.2015 року, але розписався за її отримання «заднім» числом 17.06.2015 року.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги заперечила з тих підстав, що заробітна плата, що підлягала виплаті не була вчасно виплачена з вини самого позивача, який клопотав про здійснення виплати по касовому ордеру, а не шляхом перерахування на коштів на його рахунок. На вимогу працівника необхідна сума була знята з рахунку товариства та передана по місцю його роботи, в м. Запоріжжя. Проте відповідач в домовлений час, а саме 19.06.2015 року не зявився, коштів не забрав. Запрошена сума згодом, а саме 06.08.2015 року була перерахована на картковий рахунок позивача, оскільки він тривалий час за нею не звертався. В задоволення вимоги позивача просила відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у судовому розгляді, зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорюється сторонами, ОСОБА_3 з 03.03.2014 року по 15.06.2015 року працював сторожем в ТОВ «Екотрейд-ТМ».

Наказом №23-к від 15.06.2015 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням.

Безспірна сума, що підлягала виплаті при звільненні склала 1755,15 грн., та була перерахована на рахунок позивача 06.08.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що в порушення вимог ст.116 КЗпП України, відповідач в день звільнення не виплатив позивачу заробітну плату в розмірі 1755,15 грн.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п.20 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Суд критично оцінює заперечення представника відповідача з приводу того, що заробітна плата не була вчасно виплачена позивачу з вини останнього, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Службова записка начальника дільниці товариства (а.с.21) та звіт про дебетові та кредитові операції по його рахунку (а.с.20) не є такими. Доказів того, що позивач просив не перераховувати заробітну плату на його рахунок до суду не надано.

Таким чином, в супереч вимогам ст.116 КЗпП України ТОВ «Екотрейд-ТМ» у день звільнення безпідставно не виплатило позивачу безспірну суму заробітної плати, а тому вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 2000 грн. підлягає задоволенню.

При визначенні її розміру суд виходив з наступного.

Згідно довідки ТОВ «Екотрейд-ТМ» (а.с.34) загальна сума доходу за період з квітня 2015 року по травень 2015 року становить 2800 грн. Час затримки розрахунку склав 51 день (з 15.06.2015 року по 06.08.2015 року).

Середньоденна заробітна плата складає 46,7 грн. (2800 грн./60 днів).

Сума середнього заробітку складає 2381,7 грн. (46,7 грн. х 51 день).

Звертаючись до суду позивач не наводить розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, а тому, виходячи з принципу диспозитивності позов підлягає задоволенню лише в межах вимоги позивача, а саме 2000 грн.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Приписами ЦПК України встановлено, що цивільний судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Розглянувши дану цивільну справу за участю усіх зацікавлених осіб, у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» в редакції закону, що діяла на момент звернення до суду, з відповідача на користь Держави підлягає стягненню сума судового збору 243,6 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотрейд-ТМ» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотрейд-ТМ» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки в сумі 2000 (дві тисячі) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотрейд-ТМ» у дохід Держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.Ю.Бойко