УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,Нагорняка В.А., Маляренка А.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Т.В. Сервіс Плюс» про визнання дій протиправними та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Т.В. Сервіс Плюс» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 06 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Т.В. Сервіс» протиправними та усунути перешкоди у користуванні належною їй квартирою № 93 по вул. Першотравнева Набережна, 7 у м. Мукачево шляхом зобов'язання відповідача припинити незаконне нарахування вартості комунальних послуг з утримання будинку і прибудинкової території та виключити з електронного обігу дані з нарахування комунальних послуг.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що відповідач не надає їй ніяких житлово-комунальних послуг, договору між ними не укладено, однак він протиправно нараховує вартість комунальних послуг і надсилає листи про існування боргу, неправомірно втручається у її приватне життя, створює перешкоди у користуванні власністю, чим завдає їй моральну шкоду, просила задовольнити позов.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 06 серпня 2014 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Зобов'язано відповідача припинити нарахування заборгованості з квартирної плати та виключити з електронного обігу документів дані про нарахування комунальних послуг позивача.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що між сторонами відсутні договірні відносини, тому підстав для нарахування позивачці вартості послуг з утримання будинку та прибудинкової території немає.

Проте з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1.

Будинок перебуває на балансі та обслуговуванні ТОВ «І.Т.В. Сервіс», який надає власникам квартир послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території.

22 травня 2013 року відповідач направив позивачці досудову претензію-попередження про наявність заборгованості за ці послуги у розмірі 294 грн 82 коп., які вона не сплачує.

Позивачка, вважаючи такі дії протиправними, а нарахування вартості послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, проведене ТОВ «І.Т.В. Сервіс», неправомірним, оскільки договір між ними не укладено, послуги їй не надаються та не споживаються, а відповідач чинить їй перешкоди у користуванні її власністю, звернулась до суду з цим позовом.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов'язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Власність зобов'язує, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. ст. 319, 322 ЦК України).

Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень у будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку (ст. 382 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не з'ясував, на кого відповідно до закону покладено обов'язок з утримання майна, яке перебуває у власності громадянина, а встановивши, що будинок перебуває на балансі відповідача, який надає послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, не перевірив, які відносини склалися між позивачкою, яка є власником квартири у будинку, та товариством і з яких підстав вони виникли.

Не визначився із нормами матеріального права, які регулюють ці відносини, а пославшись на ст. 162 ЖК УРСР, що стосується питання внесення плати за користування жилим приміщенням та комунальних послуг в будинку (квартирі), що належить громадянинові, яка відповідно до цієї статті визначається за угодою сторін, зробив помилковий висновок про часткове задоволення позову.

Разом із тим, пославшись на те, що між сторонами не укладено письмового договору про надання послуг, суд не з'ясував, чи є укладення такого договору обов'язком виконавця послуг чи споживача і чи свідчить надання відповідачем послуг, їх споживання та зобов'язання їх оплатити про відсутність зобов'язальних відносин між сторонами.

При цьому суд не з'ясував, яким чином відповідач чинить позивачці перешкоди у користуванні власністю та чи підлягають вони усуненню шляхом зобов'язання відповідача припинити нарахування вартості житлово-комунальних послуг і чи порушені права позивачки та яким чином, не надав належної оцінки цим обставинам, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, постановив ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 06 серпня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Т.В. Сервіс Плюс» задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 06 серпня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді:Т.П. Дербенцева В.А. Нагорняк Д.О. Остапчук А.В. Маляренко