УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про стягнення аліментів, надання дозволу на виготовлення проїзного документа особи, що не досягла 16-річного віку, для виїзду за кордон України, надання дозволу на виїзд за межі України, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також надати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 дозвіл на виготовлення проїзного документа особи, що не досягла 16-річного віку для виїзду за кордон України - терміном до досягнення нею 18 річного віку, без згоди батька ОСОБА_6 та надати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виїзд за межі України у період з 01 липня 2015 року по 18 серпня 2025 року на тимчасове місце проживання за кордоном в країну - Чорногорія, у супроводі матері ОСОБА_5, яка буде забезпечувати проїзд та перебування за кордоном своєї дочки без згоди та супроводу батька ОСОБА_6

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим, що з 25 червня 2005 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від якого вони мають неповнолітню дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2013 року шлюб між ними було розірвано. Вказаним рішенням було встановлено, що спору щодо проживання неповнолітньої дочки між батьками немає, дитина буде проживати разом із матір'ю - ОСОБА_5 З жовтня 2013 року відповідач ніякої допомоги на утримання своєї дитини не надає, всіляко ухиляється від будь-якої своєї майнової участі в її утриманні. Досягнути із відповідачем домовленості про його участь в утриманні дитини не виявляється можливим, у зв'язку з чим вона звернулась до суду з вказаним позовом.

Крім того, позивачка зазначала, що 25 березня 2015 року вона уклала контракт з Товариством з обмеженою відповідальністю «GROUP ES» Budva, яке розташоване в Чорногорії, м. Будва, Ядранський шлях бб, згідно з яким її наймають на роботу на посаду головного менеджера відділу нерухомості та вона має приступити до своїх обов'язків з 17 серпня 2015 року по 17 серпня 2025 року. Місцем її роботи є офіс товариства, розташований за адресою: Чорногорія, місто Будва, Ядранський шлях, бб. У зв'язку з цим вона 26 березня 2015 року уклала з ОСОБА_8 договір оренди квартири, площею 62 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та разом з дочкою ОСОБА_7 має намір переїхати на тимчасове місце проживання в Чорногорію на роботу за контрактом, де дочка ОСОБА_7 продовжить навчання в приватному закладі міжнародному центрі освіти «Адріатикколедж» у м. Будва, в якому дочка пройшла співбесіду та готова до зарахування до 4-класу з 01 вересня 2015 року, що підтверджується відповідними документами.

Крім того, 27 грудня 2014 року позивачка уклала договір купівлі-продажу на етапі будівництва, згідно з яким вона придбала квартиру НОМЕР_1, загальною площею 52,79 кв. м та гаражне місце на урбаністичній ділянці НОМЕР_2 у м. Будва.

Також позивачка зазначає, що 20 червня 2015 року уклала шлюб з ОСОБА_9, який має тимчасовий дозвіл на проживання в Чорногорії для здійснення господарської діяльності. Таким чином, вважає, що оскільки її чоловік ОСОБА_9 має тимчасове право на проживання в Чорногорії, то і вона, як дружина, також має право на отримання тимчасового виду для проживання в Чорногорії на підставі возз'єднання сім'ї, а також на підставі наявності нерухомого майна та трудової діяльності. Таким чином вважає, що умови подальшого тимчасового проживання за кордоном дочки ОСОБА_7 з урахуванням особистих побажань дитини, а також умов контракту, сприятливих для її виховання і матеріального утримання, дочка буде мати належні умови для проживання, матеріального забезпечення, навчання, виховання, оздоровлення, відпочинку тощо. Але відповідач заперечує проти виїзду дочки разом з матір'ю на тимчасове місце проживання в Чорногорію та не надає дозвіл на виїзд за кордон ОСОБА_7, а також відмовляється від нотаріального посвідчення клопотання про оформлення проїзних документів дитини для виїзду за кордон без поважних на те причин.

ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визначити місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_6

В обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що ще в процесі розірвання шлюбу він та ОСОБА_5 уклали мирову угоду від 28 серпня 2013 року відповідно до якої вони домовились, що ОСОБА_5 зобов'язалася не чинити будь яких перешкод у його спілкуванні з їхньою дочкою ОСОБА_7, у тому числі щодо систематичних побачень, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання батька, тощо. Сторони визначили деталі навчального та виховного процесу, досягли домовленості між собою щодо об'єму їх прав та обов'язків по вихованню та утриманню дочки.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що ОСОБА_5 має намір вивезти дочку на постійне місце проживання до досягнення нею повноліття до Чорногорія та унеможливити спілкування дочки з батьком. Вважає, що такий виїзд дочки за межі України на 10 років до країни Чорногорія буде порушувати її права на спілкування з батьком, право на належне батьківське виховання та порушувати його право на виховання дочки та спілкування з нею. ОСОБА_6 ззначає, що належним чином виконував свої обов'язки по вихованню та утриманню дочки, а ОСОБА_5 на довгий термін залишала проживати дочку з батьком. З огляду на те, що ОСОБА_5 змінює місце проживання та переїздить до країни Чорногорія, де не має постійного місця проживання, не має тісних соціальних зв'язків в цій країні, не має ніякого досвіду роботи, ОСОБА_6 вважає, що місце проживання дитини необхідно визначити за місцем проживання батька.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти у розмірі ј частини всіх видів доходу ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини, дочки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, до її повноліття, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму дня дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 квітня 2015 року.

В межах суми платежу за один місяць допущено негайне виконання.

Надано ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виготовлення проїзного документа особи, що не досягла 16-річного віку для виїзду за кордон України без згоди батька ОСОБА_6

Надано ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виїзд за межі України у період з 01 липня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасове місце проживання за кордоном в країну - Чорногорія, у супроводі матері ОСОБА_5, яка буде забезпечувати проїзд та перебування за кордоном своєї дочки без згоди та супроводу батька ОСОБА_6

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2015 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 липня 2015 року змінено. В частині надання дозволу на виготовлення проїзного документа особи, що не досягла 16-річного віку для виїзду за кордон України без згоди батька, надання дозволу на виїзд за межі України у період з 01 липня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасове місце проживання за кордоном в країну - Чорногорія, без згоди та супроводу батька скасовано, у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 в частині стягнення аліментів на утримання дочки, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідно до вимог ст. ст. 180, 182 СК України відповідач має сплачувати аліменти на утримання своєї дочки в частці від його заробітку, оскільки він працює, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_6 не надав належних і допустимих доказів того, що місце проживання дитини необхідно визначити з ним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині надання дозволу на виготовлення проїзного документа особи, що не досягла 16-річного віку для виїзду за кордон України без згоди батька, надання дозволу на виїзд за межі України у період з 01 липня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасове місце проживання за кордоном в країну - Чорногорія, без згоди та супроводу батька та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_5 взагалі має право на тимчасове проживання в Чорногорії та дозвіл на здійснення трудової діяльності (працевлаштування) на території цієї країни, а тому тимчасове перебування дитини до ІНФОРМАЦІЯ_2 у Чорногорії не буде відповідати інтересам дитини. Крім того матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що в Чорногорії для дитини створені належні умови для проживання. Також судом апеляційної інстанції зазначено те, що ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_9 є громадянами України та не позбавлені можливості проживати та працювати в Україні, а також те, що ОСОБА_5 забезпечена в Україні житлом.

Проте, з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з 25 червня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з матір'ю.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2013 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано.

Даним рішенням встановлено, що спору щодо проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 між сторонами немає та вона буде проживати з матір'ю.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

З урахуванням вказаних вимог закону, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку, що з відповідача мають бути стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини всіх видів доходів, до її повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, судом першої інстанції був врахований матеріальний стан відповідача, який зобов'язаний утримувати дитину, а також те, що малолітня проживає разом з матір'ю.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_5 про надання ОСОБА_7 дозволу на виготовлення проїзного документа, а також дозволу на виїзд за межі України у період з 01 липня 2015 року по 18 серпня 2025 року на тимчасове проживання за кордоном в країну - Чорногорія, у супроводі матері, яка буде забезпечувати проїзд та перебування за кордоном своєї дочки без згоди та супроводу батька, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України).

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини).

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 160, ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За Принципом 6 Декларації прав дитини малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли наявні виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір'ю.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 червня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 було укладено шлюб.

Згідно закордонного паспорту ОСОБА_9, серія НОМЕР_3, ОСОБА_9 має право на тимчасове проживання в Чорногорії для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до виписки з єдиного реєстру юридичних осіб податкового управління Чорногорії від 24 лютого 2014 року ОСОБА_9 є засновником та виконавчим директором ТОВ "GROUP ES" м. Будва.

Отже, судами достовірно встановлено, що чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_9 на законній підставі тимчасово проживає в Чорногорії, де він здійснює господарську діяльність.

28 березня 2015 року ОСОБА_5, перебуваючи в Чорногорії разом з донькою ОСОБА_7 звернулася до директора приватного закладу міжнародний освітній центр «Адріатікколедж» у м. Будва з заявою про зарахування доньки до 4 класу вказаного навчального закладу з 01 вересня 2015 року на 2015/2016 рік.

Згідно заяви директора ПЗ МОЦ «Адріатікколедж» від 28 березня 2015 року про переведення на ім'я директора Харківської спеціалізованої шкопи І-ІІІ ступенів № 50, у зв'язку з тим, що відкрився набір дітей для навчання в 2015/2016 начальному році у ПЗ МОЦ «Адріатікколедж» учениця 3-го класу ОСОБА_7, пройшла співбесіду та готова до зарахування в 4-й клас вказаного навчального закладу з 01 вересня 2015 року.

Також в суді апеляційної інстанції була вислухана думка дитини ОСОБА_7, яка зазначила, що бажає проживати разом з матір'ю, заперечує проти визначення її місця проживання з батьком, бажає виїхати тимчасово у Чорногорію разом з матір'ю та вітчимом.

Крім того, судами встановлено, що 25 березня 2015 року ОСОБА_5 уклала контракт з Товариством з обмеженою відповідальністю "GROUP ES» Budva, місцезнаходження: Чорногорія, м. Будва, Ядранський шлях, бб.

Згідно п. п. 1.1, 2.1,- 2.4., 5.1,5.7 Контракту Товариство з обмеженою відповідальністю "GROUP ES" Budva наймає для управління свого відділу нерухомості ОСОБА_5на посаду головного менеджера відділу нерухомості. На підставі цього Контракту Працівник призначається на посаду і приступає до своїх обов'язків з 17 серпня 2015. Робота по даному Контракту є основним місцем робота Працівника з 17 серпня 2015 року по 17 серпня 2025 року. Місцем роботи Працівника є офіс Товариства, розташованого за адресою: Чорногорія, місто Будва, Ядранський шлях, бб. За виконання передбачених цим Контрактом робіт Товариство виплачує Працівнику щомісяця заробітну плату в розмірі 3000 (три тисячі) євро (посадовий оклад). Працівнику відшкодовуються всі витрати, пов'язані з орендою квартири в Чорногорії для власного проживання та проживання членів сім'ї в період дії контракту.

Також судом першої інстанції встановлено, що 26 березня 2015 року ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_8 договір оренди квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Згідно даного договору строк оренди складає з 17 серпня 2015 року по 17 серпня 2025 року з оплатою 350 євро на місяць.

Крім того, згідно договору купівлі-продажу нерухомості на етапі будівництва УЗЗ №1217/2014 від 27 грудня 2014 року ОСОБА_5 придбала незареєстроване право власності на нерухомість - квартиру НОМЕР_1 на партерному поверсі НОМЕР_4, загальною площею 52,79 кв. м та гаражне місце НОМЕР_5 на цокольному поверсі. Згідно даного договору Продавець зобов'язується зареєструвати об'єкт та забезпечити реєстрацію покупця не пізніше 15 вересня 2015 року, а також забезпечити дозвіл на експлуатацію не пізніше 30 листопада 2015 року.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що виїзд неповнолітньої ОСОБА_7 за кордон та проживання разом з матір'ю ОСОБА_5 в Чорногорії в повній сім'ї, не буде суперечити інтересам дитини, оскільки чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_9, який є засновником та виконавчим директором TOB "GROUP ES» м. Будва має право на тимчасове проживання в Чорногорії для здійснення господарської діяльності, а ОСОБА_5 від'їжджає до місця проживання свого чоловіка в Чорногорію, де має місце роботи, має місце для проживання, уклала договір купівлі-продажу нерухомості на етапі будівництва, а дочка ОСОБА_7 пройшла співбесіду для зарахування до начального закладу Чорногорії, що підтверджується письмовими доказами по справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами).

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини може провадиться за відсутності згоди одного з батьків на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, дозволяється в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Отже, суд першої інстанції, з урахуванням зазначеного, визначивши в своєму рішення конкретний час та місце перебування дитини за межами України в країні Чорногорія, обґрунтовано надав дозвіл на виготовлення проїзного документу та виїзд дитини з 01 липня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасове проживання в країну Чорногорія у супроводі матері ОСОБА_5, яка буде забезпечувати проїзд та перебування за кордоном своєї дочки без згоди та супроводу батька ОСОБА_6

Колегія суддів також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визначення місця проживання дитини з батьком, у зв'язку з недоведеністю позовних вимог. При цьому суди виходили із рівності прав та обов'язків батька та матері щодо своєї дочки, а також із того, що краще матеріально-побутове забезпечення не є вирішальною умовою для передачі дитини батьку, а також із того, що виїзд матері з України на тимчасове місце проживання в Чорногорію до країни тимчасового проживання її чоловіка ОСОБА_9 не є винятковою обставиною, за якою дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, вказаних вимог закону та обставин по справі, які підтверджені належними доказами не врахував та не надав їм належної правової оцінки, а також не навів обґрунтованих мотивів на спростування висновків суду першої інстанції, покладених в основу рішення у зв'язку з чим помилково скасував, ухвалене відповідно до закону рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про надання дозволу на виготовлення проїзного документа особи, що не досягла 16-річного віку для виїзду за кордон України без згоди батька, а також надання дозволу на виїзд за межі України у період з 01 липня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасове місце проживання за кордоном в країну - Чорногорія, без згоди та супроводу батька.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи, тому підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2015 року, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про надання дозволу на виготовлення проїзного документа особи, що не досягла 16-річного віку для виїзду за кордон України без згоди батька, а також надання дозволу на виїзд за межі України у період з 01 липня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасове місце проживання за кордоном в країну - Чорногорія, без згоди та супроводу батька скасувати, в цій частині залишити в силі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 липня 2015 року.

В іншій частині рішення апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук