У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 09 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитними договором.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що 09 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» (далі - ВАТ «ВТБ Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та ОСОБА_6 укладено генеральну угоду № 12, відповідно до якої банк відкрив позичальнику кредитний ліміт (надає кредит) на термін по 08 листопада 2017 року з максимальним загальним розміром позичкової заборгованості в розмірі 300 000 доларів США. На підставі генеральної угоди від 09 листопада 2007 року № 12 між банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 12.70-12/07-СК, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику споживчий кредит в розмірі 110 000 доларів США з терміном користування до 08 листопада 2012 року та сплатою 14,4 % річних за користуванням кредитом. Виконання зобов'язання за кредитним договором забезпечено договором поруки № 12-70/07-ДП1, укладеним між позивачем, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед банком як солідарний боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором від 09 листопада 2007 року № 12.70-12/07-СК та будь-якими додатковими угодами до нього (в т.ч. збільшуючими основне зобов'язання). Проте ОСОБА_6 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання у частині повернення кредиту та сплати процентів, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 12 серпня 2013 року становить 30 494 долари 20 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 243 740 грн 13 коп., з яких 25 697,80 доларів США, що еквівалентно 205 402 грн 51 коп., - прострочена заборгованість за кредитом з 01 жовтня 2012 року по 12 серпня 2013 року; 663,74 долари США, що еквівалентно 5 305 грн 27 коп., - прострочена заборгованість за процентами, нарахованими з 01 жовтня 2012 року по 12 серпня 2013 року; 220 доларів 11 центів США, що еквівалентно 1 759 грн 34 коп., - пеня за несвоєчасну сплату процентів з 01 жовтня 2012 року по 12 серпня 2013 року; 3 215 доларів 95 центів США, що еквівалентно 25 705 грн 09 коп., - пеня за несвоєчасну сплату кредиту з 01 жовтня 2012 року по 12 серпня 2013 року; 22 долари 13 центів США, що еквівалентно 352 грн 73 коп., - три проценти річних за весь час прострочення сплати процентів з 01 жовтня 2012 року по 12 серпня 2013 року; 652 долари 47 центів США, що еквівалентно 5 215 грн 19 коп., - три проценти річних за весь час прострочення сплати кредиту за період з 01 жовтня 2012 року по 12 серпня 2013 року.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду із вимогою про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 30 494,20 доларів США, що станом на 12 серпня 2013 року становить 243 740 грн 13 коп., та 2 438 грн - сума сплаченого судового збору.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2014 року позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» задоволено частково.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість у загальному розмірі 29 797 доларів 60 центів США та 5 540 грн, що складають три відсотки річних.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «ВТБ Банк» судові витрати по 1 219 грн із кожного.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 09 грудня 2014 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2014 року змінено.

У резолютивній частині рішення слова та цифри «29 797 доларів 60 центів США» замінено на «29 611 доларів 42 центи США». В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 09 листопада 2007 року між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», і ОСОБА_6 укладено генеральну угоду № 12, відповідно до умов якої банк на положеннях та умовах цієї угоди зобов'язується надати клієнту кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, договорах про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії, укладених у рамках цієї угоди і які є її невід'ємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості клієнта за наданими кредитами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 300 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту.

На підставі генеральної угоди від 09 листопада 2007 року № 12 між банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 12.70-12/07-СК, за умовами якого позивач надав позичальнику споживчий кредит в розмірі 110 000 доларів США з терміном користування до 08 листопада 2012 року та сплатою 14,4 % річних за користуванням кредитом (а. с. 12-13, т. 1).

Кредит надається шляхом перерахування кредитних коштів у валюті кредиту на рахунок позичальника № 1782 у Першій Київській філії ВАТ «ВТБ Банк», МФО 322852 (п. 2.2 кредитного договору).

На виконання наведеного вище положення 14 листопада 2007 року позивачем перераховано на рахунок ОСОБА_6 суму кредиту у розмірі 110 000 доларів США (а. с. 28, т. 1).

19 липня 2010 року та 28 вересня 2012 року між кредитором та позичальником укладено договори про внесення змін № 1 та № 2 до наведеного кредитного договору.

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору, погашення кредиту та сплата процентів за його користування здійснюються в порядку та строки згідно з графіком повернення кредиту і сплати процентів, який є невід'ємною частиною кредитного договору.

Сторони кредитного договору досягли згоди щодо того, що процентна ставка за договором підвищується на 5 % річних порівняно з чинною процентною ставкою за договором у випадку невиконання зобов'язань, передбачених п. п. 5.3.2, 5.3.3, а саме: несплати комісії за видачу кредиту в розмірі 0,5 % від суми кредиту, про що свідчить п. 3.3 договору про внесення змін № 1 (а. с. 18-25, т. 1).

24 червня 2009 року між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_7 і ОСОБА_6 укладено договір поруки № 12.70-12/07-ДП1, згідно з положеннями якого поручитель ОСОБА_7 поручається перед банком за виконання позичальником зобов'язань, які встановлюються кредитним договором, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 110 000 доларів США з терміном повернення до 08 листопада 2012 року. Договір поруки діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором (а. с. 27, т. 1).

28 листопада 2012 року на адресу ОСОБА_7 позивачем направлено лист-вимогу з проханням погасити заборгованість протягом 30 календарних днів з моменту отримання даної вимоги. Згідно з копією зворотного повідомлення 18 грудня 2012 року поручитель отримав вказаний лист, проте жодних дій на погашення заборгованості не вчинив (а. с. 30-32, т. 1).

Згідно з розрахунком заборгованості у ОСОБА_6 утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 12 серпня 2013 року становить 30 494 долари 20 центів США, що за офіційним курсом НБУ становить 243 740 грн 13 коп., з яких 25 697,80 доларів США, що еквівалентно 205 402 грн 51 коп., - прострочена заборгованість за кредитом з 01 жовтня 2012 року по 12 серпня 2013 року; 663,74 доларів США, що еквівалентно 5 305 грн 27 коп., - прострочена заборгованість за процентами, нарахованими з 01 жовтня 2012 року по 12 серпня 2013 року; 220 доларів 11 центів США, що еквівалентно 1 759 грн 34 коп., - пеня за несвоєчасну сплату процентів з 01 жовтня 2012 року по 12серпня 2013 року; 3 215,95 доларів США, що еквівалентно 25 705 грн 09 коп., - пеня за несвоєчасну сплату кредиту з 01 жовтня 2012 року по 12 серпня 2013 року; 22,13 долари США, що еквівалентно 352 грн 73 коп. - три проценти річних за весь час прострочення сплати процентів з 01 жовтня 2012 року по 12 серпня 2013 року; 652,47 доларів США, що еквівалентно 5 215 грн 19 коп., - три проценти річних за весь час прострочення сплати кредиту з 01 жовтня 2012 року по 12 серпня 2013 року (а. с. 6-10, т. 1).

Згідно з висновком комісійної судово-економічної експертизи від 31 липня 2014 року № 3590/3591/14-45, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, документально заборгованість ОСОБА_6 перед ПАТ «ВТБ Банк» за кредитним договором станом на 12 серпня 2013 року підтверджується частково в сумі 236 684 грн 08 коп.; наданий на дослідження розрахунок заборгованості пені за відсотками, складений банком, відповідає умовам кредитного договору; заборгованість з оплати простроченої заборгованості за кредитним договором підтверджується документально в сумі 205 405 грн 51 коп.; документально заборгованість з оплати простроченої заборгованості з оплати процентів за договором станом на 12 серпня 2013 року підтверджується в сумі 704,86 доларів США; встановити, чи відповідно до умов договору проведено розрахунок процентів за користування кредитом, не видається можливим у зв'язку з відсутністю необхідних документів; підтвердити документально заборгованість ОСОБА_6 зі сплати пені за несвоєчасну сплату процентів за кредитом станом на 12 серпня 2013 року в сумі 1 759 грн не видається можливим у зв'язку з відсутністю необхідних документів; заборгованість ОСОБА_6 зі сплати пені за несвоєчасну сплату кредиту за кредитним договором станом на 12 серпня 2013 року підтверджується документально в сумі 25 705 грн 09 коп.; реальна ставка та сукупна вартість кредиту становлять 16,38 % та 161 221,96 доларів США відповідно; обрахована і вказана банком у додатку до кредитного договору загальна вартість кредиту відповідає базовим умовам кредитування, викладеним у кредитному договорі та у графіку платежів; розмір щомісячного ануїтетного платежу, визначений у розрахунку ануїтетних платежів, становить 2 583 грн 38 коп. та відповідає базовим умовам договору.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, поручитель ОСОБА_7 поручилася перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, вважав, що у разі невиконання зобов'язання за кредитним договором поручитель та позичальник відповідають як солідарні боржники, та дійшов висновку про стягнення у солідарному порядку з позичальника та поручителя суми боргу, відсотків за користування кредитом, пені, штрафів, а також трьох відсотків річних від простроченої суми, визначених ст. 625 ЦК України.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції, перевіряючи доводи відповідача, призначив у справі судово-економічну експерту, згідно з висновком якої наявними у справі документами підтверджується заборгованість відповідача перед банком у сумі 29 611,42 доларів США, що складається із заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом та пені за прострочення сплати кредиту, а тому вважав, що саме така сума підлягає стягненню у солідарному порядку з позичальника та поручителя.

Надаючи оцінку поданих сторонами доказів, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25 697,80 доларів США, що еквівалентно 205 402 грн 51 коп., та часткове задоволення позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 3 208,76 доларів США, що еквівалентно 25 647 грн 61 коп.

Доводи касаційної скарги про те, що без наданого банком детального розрахунку заборгованості, з якого можливо встановити розмір коштів, які були внесені відповідачем на погашення заборгованості, дату їх внесення, неможливо визначити дійсну суму заборгованості, спростовуються висновком експерта про можливість проведення експертизи за наявними первинними бухгалтерськими документами. А також у висновку експерта зазначено про врахування ним при обчисленні суми заборгованості сплачених позивачем 16 квітня 2013 року та 21 червня 2013 року грошових коштів у загальному розмірі 9 700 доларів США.

Проте з іншими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 704,86 доларів США, що еквівалентно 5 633 грн 95 коп., який визначений у висновку експертизи, суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог та не звернув уваги на те, що позивач просив стягнути вказану заборгованість у розмірі 663,74 доларів США, що еквівалентно 5 305 грн 27 коп.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій з реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості з позичальника та поручителя, апеляційний суд виходив з того, що позичальник ОСОБА_6 належним чином не виконує свої обов'язки за кредитним договором, у зв'язку із чим виникла заборгованість, а у разі невиконання зобов'язання за кредитним договором поручитель ОСОБА_7 та позичальник відповідають як солідарні боржники.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, на вказані вище правові норми уваги не звернув, не врахував, що поряд з установленням строку користування кредитними коштами до 08 листопада 2012 року сторони у кредитному договорі встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів) згідно з графіком повернення кредиту і сплати процентів; договором поруки не визначено строк в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, після закінчення якого порука припиняється; банк звернувся до суду 24 вересня 2013 року, не з'ясував: чи з дотриманням встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку заявлені вимоги до поручителя, чи не припинилася порука з підстав, передбачених цією статтею, та чи є підстави для покладення відповідальності на поручителя.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Результат аналізу норм ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання, є національна валюта України - гривня.

Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню й інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Отже, у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції неправильно застосував вказані норми права, визначаючи суму погашення грошового зобов'язання лише в іноземній валюті (вказана правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14).

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 09 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук