Справа № 686/6419/15-ц
Провадження №2/686/3034/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2015 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся ОСОБА_3 з вказаним позовом, позовні вимоги якого під час судового розгляду справи неодноразово уточнював, та остаточно просив визнати за ним право власності на житлову площу у будинку АДРЕСА_1 у розмірі 8,76 кв.м. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він був одним з співвласників квартири АДРЕСА_1. Іншими співвласниками цієї квартири були його брат - ОСОБА_4, батько - ОСОБА_5 та мати - ОСОБА_8 Зазначив, що між ними було досягнуто згоду на продаж цієї квартири та за отримані кошти придбання житлового будинку. У 1997 році він дав доручення, за яким уповноважив ОСОБА_5 продати належну йому частку вищевказаної квартири. Вказана квартира була продана та відповідачами був придбаний будинок АДРЕСА_1. Зазначив, що будь-яких відмов від придбаного будинку він не писав, а отже останній вважається спільним майном. За таких обставин у нього є право власності у вказаному будинку у розмірі, еквівалентній частці, що належала йому у проданій квартирі по АДРЕСА_1 (8,76 кв.м).

Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Пояснив суду, що ОСОБА_3 належало право власності у квартирі АДРЕСА_1, яке він набув в порядку приватизації у розмірі 8,76 кв.м. Вказана квартира належала йому та відповідачам у справі на праві спільної часткової власності. У 1997 році він дав доручення, яким уповноважив свого батька - ОСОБА_5 на продаж належної йому частки квартири. Після того, як була реалізована вказана квартира відповідачами у справі на отримані кошти був придбаний будинок АДРЕСА_1. За таких обставин, вважав, що вказаний будинок є об'єктом спільної власності як покупців так і позивача, а отже останньому належить право власності у розмірі, еквівалентному належній частці у проданій квартирі - 8,76 кв.м.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що дійсно квартира АДРЕСА_1 належала на праві часткової власності йому, його батькові - ОСОБА_5, його матері - ОСОБА_8 та його брату - ОСОБА_3 Приблизно у 1997 році позивач надав згоду на продаж вказаної квартири та дав доручення ОСОБА_5 на продаж його частки. Після цього у 1998 році був придбаний будинок АДРЕСА_1. Покупцями вказаного будинку за договором купівлі-продажу у рівних частках виступили він, його дружина - ОСОБА_6 яка діяла також від імені неповнолітнього сина - ОСОБА_7, його батько - ОСОБА_5 та мати - ОСОБА_8 При цьому зазначив, що фактично половину коштів за вказаний будинок ним було внесено особисто, а іншу половину - його батьком. Участі у купівлі будинку ОСОБА_3 не приймав та власних коштів не давав. У 2002 році померла його мати, після смерті якої прийняли спадщину (на належну останній частину у вказаному будинку) він та батько у рівних частках. Коли мати померла позивач жив у м. Хмельницькому та знав про її смерть, проте спадщину не приймав. Потім батько належну йому частку у спірному будинку подарував йому та фактично власниками домоволодіння є він у розмірі 3/5 частин, його дружина та син по 1/5 частині відповідно. Також просив врахувати, що ОСОБА_3 участі у придбанні спірного будинку не приймав, він не є стороною договору, який на даний час ніким не оспорений, спадщину не приймав, а отже жодних прав на нього не має.

Представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_2 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Надав пояснення, аналогічні поясненням відповідача ОСОБА_4 Зазначив, що будь-яких правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірний будинок не існують. Сам по собі факт надання позивачем доручення на продаж його частки квартири не є підставою для визнання за ним права власності на спірний будинок, оскільки вказаним дорученням останній лише дозволив продати належну йому частку квартири і будь-яких домовленостей на купівлю від його імені будинку між сторонами не було. Також зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини.

З матеріалів справи встановлено, що 12 грудня 1997 року ОСОБА_3 оформив доручення, яке було посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Гридіним С.О., яким уповноважив ОСОБА_5 продати за ціну і на умовах за його розсудом належну йому частину квартири АДРЕСА_1. Для виконання вказаного доручення ОСОБА_3 надав право ОСОБА_5 від свого імені подавати заяви, одержувати необхідні довідки і документи, розписуватися за нього, одержати належні йому гроші, а також виконати всі інші дії, пов'язані з цим дорученням.

03 березня 1998 року між ОСОБА_10, який діє від свого імені та на підставі вищезазначеного доручення від імені ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_6, яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина - ОСОБА_7 з однієї сторони, як продавцями, та ОСОБА_11 - з іншої, як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу за яким Продавці продали останньому належну їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Хмельницької міської адміністрації від 28.05.1993 року та зареєстрованого в Хмельницькому БТІ під № 10322, квартиру АДРЕСА_1.

Також встановлено, що 17 березня 1998 року між ОСОБА_12, як продавцем, та ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_8, ОСОБА_6, яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина - ОСОБА_7, як покупцями, був укладений договір купівлі-продажу, за яким останні придбали у власність у рівних частках житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по вул. Л.Українки, 12 у м. Хмельницькому.

Вказаний договір на даний час ніким не оспорений, не визнаний недійсним та відповідно є чинним.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів спадкової справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входила належна їй частка у будинку АДРЕСА_1 (1/5 частина). Спадщину після ОСОБА_8 прийняли ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у рівних частках - по ? частині на належну частку померлій у вказаному будинку (по 1/10 частині відповідно).

Також 08 вересня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування, який посвідчений нотаріально, за яким ОСОБА_5 подарував останньому належну йому частку у будинку АДРЕСА_1 у розмірі 3/10 частини.

Отже на час розгляду справи власниками спірного будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 у розмірі 6/10 частини, ОСОБА_6 у розмірі 1/5 частина та ОСОБА_13 у розмірі 1/5 частина.

Відповідно до положень ст.86 ЦК Української РСР від 18.07.1993 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Приписами ст.112 вказаного Кодексу визначено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Відповідно до ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 цього Кодексу визначено, що Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Також главою 4 ЦК Української РСР від 18.07.1993 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, врегульовані положення щодо представництва та довіреності.

Так, угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку представляють (ч.1 ст.62 ЦК УРСР). Довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч.1 ст.64 ЦК УРСР)

Приписами Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, були визначені підстав виникнення права власності, в тому числі і спільної сумісної власності. Так, відповідно до ст.12 вказаного закону праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Статтею 17 вказаного Закону визначено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Системний аналіз вище перелічених норм законів, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, свідчить про те, що право власності громадян виникало лише внаслідок їх праці, (право спільної власності - в результаті спільної праці), а також в результаті укладення угод, не заборонених законом.

Як встановлено з матеріалів справи договір купівлі-продажу спірного домоволодіння від імені ОСОБА_3 не укладався, та останній не був його стороною. Вказаний договір ніким не оспорений, не визнаний недійсним та на час розгляду справи є чинним. Отже твердження позивача на те, що він є співвласником спірного домоволодіння є безпідставними, нічим не підтверджуються та не ґрунтуються на законі.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач уповноважив ОСОБА_3 чи будь-кого іншого на придбання домоволодіння АДРЕСА_1 за отримані кошти від продажу належної тому частики в квартирі АДРЕСА_1, позивачем суду не представлено та судом під час розгляду справи не встановлено.

Сам по собі факт уповноваження ОСОБА_5 продати від імені ОСОБА_3 належну тому частку квартири АДРЕСА_1 не є підставою для визнання за останнім право спільної часткової власності на придбаний ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_6, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 будинку АДРЕСА_1

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що поданий ОСОБА_14 позов є безпідставним у зв'язку з чим у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: