АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/6557/15 Головуючий у1-й інстанції - Остапчук Т.В.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Качана В.Я., Кирилюк Г.М.

при секретарі - Мікітчак А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство «Житло-Сервіс», ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 43 355 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, 2 100 грн. моральної шкоди, 60 000 грн., як упущену вигоду, а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 17 серпня 2014 року відбулося залиття належної йому квартири АДРЕСА_1. Згідно акту КП «Житло-Сервіс» від 19 серпня 2014 року, причиною залиття стала аварія після першої запірної арматури(відгалуження від стояка) на системі холодного водопостачання, а саме: розгерметизація різьбового з'єднання кульового крану на підводці до мийки на кухні кв. №67 в цьому ж будинку, яка належить ОСОБА_2. Щодо вимог про відшкодування упущеної вигоди вказував, що внаслідок залиття позивач був позбавлений можливості укласти договір оренди відносно пошкодженого майна, дохід від якого мав скласти 60 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року зазначений позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 46 855 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та понесених витрат на проведення дослідження з оцінки завданого збитку; моральну шкоду в розмірі 1 000 грн., а також судові витрати. В решті позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Послався на те, що судом не встановлено причину аварії та, відповідно, особу, винну в заподіянні шкоди. Крім того, зазначав, що розмір матеріального збитку, визначений в експертному дослідженні №1-30/10 від 30.10.2014 року, яке покладено в основу оскаржуваного рішення, не відповідає відомостям, викладеним в Акті про залиття, складеному працівниками КП «Житло-Сервіс» безпосередньо після факту залиття, зокрема в частині наявних пошкоджень квартири.

В суді апеляційної інстанції відповідач представив суду висновок спеціаліста, виконаний за його замовленням, із якого слідує, що пошкодження крану холодної води сталося в результаті гідроудару, що свідчить про відсутність вини відповідача у залитті квартири позивача. А також скаржник зазначив, що сприянню цього гідроудару могло сприяти перепланування квартири позивача без належної дозвільної документації.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить позивачу - ОСОБА_3. Право власності на квартиру № 67 цього ж будинку зареєстровано за ОСОБА_2.

17 серпня 2014 року відбулося залиття квартири, що належить позивачеві. 19 серпня 2014 року комісією в складі головного інженера, двох майстрів та слюсаря - сантехніка КП «Житло-Сервіс» складено Акт про залиття вказаної квартири. Згідно зазначеного Акту, причиною залиття стала аварія після першої запірної арматури(відгалуження від стояка) на системі холодного водопостачання, а саме: розгерметизація різьбового з'єднання кульового крану на підводці до мийки на кухні кв. №67 в цьому ж будинку. Також, Актом зафіксовано наступні пошкодження в квартирі позивача: руді плями на стелі, тріщини шпаклівки, пошкодження дверних коробок, намокання паркету, відставання шпалер тощо.

Відповідно до даних будівельно-технічного дослідження №1-30/10 від 30.10.2014 року, складеного Українським центром судових експертиз та наданого суду позивачем, вартість ремонту пошкоджених частин квартири № 64 складає 43 355 грн. 00 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не спростовано факт того, що залиття сталося з його вини та не надано доказів на спростування розміру спричиненої шкоди.

Колегія суддів з таким висновком погоджується повністю.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної та юридичної особи, а також, завдана майну фізичної та юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З наведеного вбачається, що обов'язок доказування відсутності вини лежить саме на відповідачеві. На підтвердження розміру матеріальної шкоди позивачем надано висновок експертної установи/т.1 а.с. 32-72/. В той же час будь-яких доказів, окрім припущень, на спростування факту спричинення залиття з вини відповідача і вартості ремонтних робіт апеляційна скарга ОСОБА_2 та матеріали справи не містять.

Посилання скаржника на не встановлення судом першої інстанції причини аварії, яка призвела до залиття, не відповідає матеріалам справи, оскільки судом обґрунтовано встановлено, що причиною такою аварії було саме неналежне утримання ОСОБА_2, як власником, належного йому майна.

При цьому, суд послався на ч.4 ст.319 ЦК України, згідно якої власність зобов'язує та на ст.322 ЦК України, за змістом якої власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить , якщо інше не встановлено договором або законом.

В суді апеляційної інстанції з пояснень самого відповідача ОСОБА_2 встановлено, що пошкоджений кран був встановлений сантехніком ЖЕКу за ініціативою самого відповідача, а розрахунок за цю роботу здійснювався не з житловим комунальним підприємством, а безпосередньо з сантехніком. Відповідач не навів суду доказів того, що він офіційно звертався до ЖЕКу для заміни цього крану.

Із цього слідує, що відповідальність за залиття нижче розташованої квартири лежить безпосередньо на ОСОБА_2, а не на ЖЕКу, чи ще будь-кому.

Також, суд не бере до уваги доводи відповідача в тій частині, що пошкодження крану холодного водопостачання на кухні відповідача сталося в результаті гідроудару, а тому відповідати за пошкодження крану повинен Київводоканал, який здійснює водопостачання безпосередньо до житлових квартир.

При цьому, указане твердження відповідача може розглядатись лише як припущення, а не прямий доказ, оскільки, відповідач не надав суду підтверджень чи дійсно мав місце гідроудар в момент пошкодження крану, яка причина і потужність цього гідроудару і чи могло статись виявлене пошкодження крану саме від цього гідроудару.

Відповідно до ст.60 ЦПК України докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи відповідача щодо невідповідності вартості ремонтно-будівельних робіт в пошкодженій квартирі, яка встановлена експертним дослідженням, тим пошкодженням, які були зафіксовані в Акті про залиття, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне. Вказані документи (акт та висновок) за своєю суттю спрямовані на встановлення різних правових наслідків. Так, Актом зафіксована сама подія залиття, встановлено її причину та проведено попередній огляд пошкоджень. В той же час, в своєму висновку спеціаліст, який до того ж є кваліфікованим експертом в галузі будівництва, надав більш повну та детальну оцінку наявним пошкодженням квартири, визначивши реальну вартість завданого збитку. Суттєвих протиріч в зафіксованих пошкодженнях зазначені документи не містять.

Крім того, зазначене експертне дослідження від 30.10.2014 року проводилося на підставі огляду пошкодженої квартири, який мав місце 09.09.2014 року, тобто через три тижні після факту залиття(що є незначним терміном в даному контексті), а отже, завдані пошкодження могли призвести до природного погіршення стану окремих частин квартири позивача(зокрема, до грибкових утворень), що є прямим наслідком залиття, а отже, така шкода підлягає відшкодуванню винною особою, якою, як встановлено в ході розгляду справи, є відповідач. Посилання скаржника на навмисне затягування позивачем проведення експертного дослідження з метою встановлення більшого розміру завданої матеріальної шкоди для проведення ремонту всієї квартири, є некоректним.

Доводам відповідача про необґрунтованість суми стягнутої судом моральної шкоди колегія суддів не надає доказового значення з огляду на наступне.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, визначаючи розмір моральної шкоди в 1 000 грн., суд першої інстанції обґрунтовано врахував значні незручності та душевні страждання, заподіяні позивачеві, у зв'язку з залиттям належної йому квартири.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено на повно з'ясованих обставинах з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: