Справа № 2-5/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2010 року Малиновський районний суд м.Одеси у складі : головуючого - судді Вербицької Н.В., при секретарі - Солтис О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Одеської міської ради за участю Сьомої Одеської державної нотаріальної контори про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ :

1)
року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 на АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вона своєчасно звернулась до нотаріальної контори після смерті батька, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте, за відсутністю оригінала правовстановлюючого документу на квартиру в нотаріальній конторі їй запропоновано звернутися до суду для вирішення питання про прийняття спадщини (а.с.38).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 06.05.2008 року позов ОСОБА_1 задоволено, за нею визнано право власності на АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 (а.с.65,65зв.)

За заявою ОСОБА_2, яка є власником спірної квартири на підставі договору дарування від 27.11.2003 року (а.с.73-74) рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 06.05.2008 року скасовано на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 01.08.2008 року в звязку з нововиявленими обставинами (а.с.91,91зв.), цивільна справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Окремо ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування АДРЕСА_1 від 27.11.2003 року недійсним, посилаючись на те, що внаслідок тяжкої хвороби, а також психічного захворювання, він не здатний був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.4-5).

Після отримання висновків судово-психіатричної експертизи, згідно яких ОСОБА_4 к моменту складання договору дарування 27.11.2003 року, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, ОСОБА_1 змінила підстави позову та просила визнати договір дарування недійсним, посилаючись на те, що договір був укладений внаслідок помилки, оскільки ОСОБА_4 не мав наміру безоплатно відчужити квартиру відповідачці, та в договорі зазначено його право постійно проживати в квартирі (а.с. 186-187).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 03.12.2008 року справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Сьомої Одеської державної нотаріальної контори про визнання договору дарування недійсним обєднана зі справою за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування (а.с.34).

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, зазначаючи, що 27.11.2003 року ОСОБА_4, з яким вона більше 20 років прожила однією сімю без реєстрації шлюбу, подарував їй належну йому АДРЕСА_1. Ця угода була укладена на його вимогу, він усвідомлював значення своїх дій та бажав саме подарувати квартиру відповідачці. Проте, з часу оформлення договору до дня смерті ОСОБА_4 вона не зареєструвала своє право власності на квартиру, оскільки не придавала цьому значення.

Враховуючи вимоги позивача безпідставними, відповідачка просила в їх задоволенні відмовити.

Представник відповідача Одеської міської ради - в судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлений, про причини неявки не сповістив.

Представник третьої особи - Сьомої Одеської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився. Сьома нотконтора надала заяву від 02.03.2010 року про слухання справи за їх відсутністю.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цієї справи, суд дійшов до висновку, що у позовах слід відмовити з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами виникли з приводу оскарження договору дарування, який укладений 27.11.2003 року, тому до цих правовідносин застосовуються положення ЦК УРСР, а також з приводу отримання спадщини, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1, тому ці правовідносини регулюються ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що 27.11.2003 року державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. посвідчений договір, відповідно якому ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 АДРЕСА_1 (а.с.175).

ОСОБА_2 не здійснила реєстрацію права власника на квартиру. Дані обставини не позбавляють її статусу власника квартири, оскільки набуття права власності після державної реєстрації за договором, якій підлягає такий реєстрації, встановлені для договорів, укладених після 01.01.2004 року (ч.4 ст.334 ЦК України).

Відповідно до ст.243 ЦК УРСР, який діяв на час укладання угоди, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

Відповідно до ст.56 ЦК УРСР угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року з наступними змінами та доповненнями, який розяснював застосування ст.56 ЦК УРСР, під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною субєкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутністю якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Суд вважає, що позивачем не надані докази укладення договору ОСОБА_4 внаслідок помилки, а саме неправильного сприйняття ним будь-яких істотних умов договору. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних стосунках більше 20 років. Переважну частину спільного життя вони провели в житловому будинку ОСОБА_2 по АДРЕСА_2, спірну квартиру ОСОБА_4 вони здавали в найом. Всі ці обставини підтверджується поясненнями сторін в судовому засіданні.

Бажання ОСОБА_4 віддати все належне йому майно єдиній особі, яка була постійно поряд з ним, - ОСОБА_2 підтверджується наявністю довіреності від 20.10.2005 року складеного ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_2 з право розпоряджатися грошовими вкладами (а.с.84).

Спільне тривале проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_4, відсутність будь-яких претензій з боку останнього щодо обставин укладання договору дарування протягом майже трьох років - з часу укладання договору і до смерті дарувателя, а також інші наведені обставини виключають можливість помилки з боку ОСОБА_4 щодо істотних умов договору, в тому числі щодо субєкта та предмета договору.

Той факт, що в договорі дарування зазначено про право ОСОБА_4 довічно проживати в зазначеній квартирі не спростовує наведених висновків суду та не свідчить, що волевиявлення батька не було направлене на безоплатне відчуження квартири.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере учать у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відмова у позові не виключає для ОСОБА_1 права на звернення до суду з вимогами про визнання недійсним договору дарування з інших підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові про визнання договору дарування недійсним, суд враховує, що вона є належним позивачем у спорі, як правонаступник дарувателя та спадкоємець першої черги після його смерті (а.с.54). Оскільки про існування договору

дарування позивачу стало відомо під час скасування заочного рішення суду, тобто в серпні 2008 року, що підтверджується матеріалами цієї цивільної справи (а.с.90-92,97-98), то відповідно до ст.76 ЦК УРСР перебіг строку починається саме з цієї дати, коли позивач дізналась про порушення свого права. Таким чином, позивач подала позов про визнання договору дарування недійсним в межах трирічного строку, який передбачений ст.71 ЦК УРСР.

Оскільки суд не знайшов підстав для визнання договору дарування недійсним, відсутній предмет спору з приводу отримання ОСОБА_1 спадщини після смерті батька.

Вирішуючи справу по суті, суд розглядає питання про поворот виконання рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 06.05.2008 року, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на АДРЕСА_1. На підставі цього рішення ОСОБА_1 зареєструвала своє право власності на зазначену квартиру, що явилось перешкодою для ОСОБА_2 в реєстрації свого права власності на квартиру на підставі договору дарування (а.с.79). Зазначене рішення скасовано, а при новому розгляді справи у позові ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності відмовлено.

Відповідно до вимог ст.380 ЦПК України, з метою захисту права належного власника квартири - ОСОБА_2, суд здійснює поворот виконання цього рішення шляхом скасування реєстрації права власності за ОСОБА_1 в КП «ОМБТІ та РОН» на АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,213-215,380 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

У позовах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Одеської міської ради за участю Сьомої Одеської державної нотаріальної контори про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Здійснити поворот виконання рішення Малиновського районного суду м.Одеси від

1)
року, скасувавши реєстрацію права власності за ОСОБА_1 в КП «ОМБТІ та РОН» на АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м.Одеси шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження на протязі 10 днів з дня проголошення рішення з подальшою подачею апеляційної скарги на протязі 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Н.В.Вербицька