Номер провадження: 22-ц/785/5085/15
Головуючий у першій інстанції Драгомерецька К. П.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрова Є.С., Процик М.В.,

при секретарі судового засідання Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - Устимчука М.В. на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 березня 2015 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

До Котовського міськрайонного суду Одеської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 06.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке з 21.12.2009 року - ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 25 000,00 доларів США, а ОСОБА_3 зобов'язався його повернути до 06.11.2021 року згідно з графіком погашення кредиту в повному обсязі та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 10,3 % річних. Для забезпечення виконання зобов'язань був укладений договір поруки №56562 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4.

12.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір Факторингу №1 та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки. Всупереч умов кредитного договору відповідач ОСОБА_3 не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Станом на 01.12.2013 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 32904,18 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.11.2014 року становить 518931,82 грн., яка складається з: кредитної заборгованості - 21412,00 доларів США, еквівалент 337688,65 грн.; заборгованості по процентам - 11492,18 долари США, еквівалент 181243,17 грн. (а.с.2-4).

Відповідачами 06.02.2015 року було надано заперечення проти позову, в якому вони посилаючись на відсутність права у позивача вимагати від відповідачів погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 06 листопада 2006 року, вважають вимоги такими, що не підлягають задоволенню (а.с.62-64).

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було відмовлено (а.с.82-83).

03.04.2015 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - Устимчук М.В. подав апеляційну скаргу на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 березня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. А саме представник посилається на те, що висновки суду про відсутність доказів: щодо розміру заборгованості (не надано графік погашення, відсутня розбивка на тіло кредиту та процентів, що підлягають сплаті щомісяця, що позбавляє можливості вирахувати заборгованість з урахуванням строків позовної давності); щодо направлення повідомлення про дострокове стягнення всього тіла кредиту, нарахованих процентів (що свідчить про відсутність права вимоги дострокового стягнення всього кредиту, термін повернення якого визначений до 2021 року); щодо наявності підстав у позивача звертатися з позовом до суду - набуття права вимоги (відсутні повідомлення - вимоги та підтвердження про їх отримання щодо зміни стягувача, як передбачено ст.1082 ЦК України) не відповідають матеріалам справи (а.с.97-101).

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу. Представник відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

У судових засіданнях оголошувалась перерва, слухання справи неодноразово відкладалось в зв'язку з витребуванням додаткових матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги до поручителя ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, оскільки договір поруки є припиненим згідно ст.559 ЦК України, а позовні вимоги до боржника ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, виходячи з відсутності доказів, а саме: щодо розміру заборгованості (не надано графік погашення, відсутня розбивка на тіло кредиту та процентів, що підлягають сплаті щомісяця, що позбавляє можливості вирахувати заборгованість з урахуванням строків позовної давності); щодо направлення повідомлення про дострокове стягнення всього тіла кредиту, нарахованих процентів (що свідчить про відсутність права вимоги дострокового стягнення всього кредиту, термін повернення якого визначений до 2021 року); щодо наявності підстав у позивача звертатися з даним позовом до суду - набуття права вимоги (відсутні повідомлення - вимоги та підтвердження про їх отримання щодо заміни стягувача, як передбачено ст.1082 ЦК України) (а.с.82-83).

Разом з тим, така оцінка встановлених обставин справи, зібраних по справі доказів не відповідає фактичним обставинам справи, а крім того, було допущено невірне застосування норм матеріального та процесуального права, що є підставою згідно з п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України для скасування прийнятого по справі рішення з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції правильно встановлено, що 06.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке з 21.12.2009 року - ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 25 000,00 доларів США, а ОСОБА_3 зобов'язався його повернути до 06.11.2021 року згідно з графіком погашення кредиту в повному обсязі та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 10,30 % річних. Повертати суму кредиту та сплачувати проценти, згідно умов договору, ОСОБА_3 зобов'язався шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 138,00 доларів США (а.с.6-15).

Додатковою угодою №1 від 13.02.2009 року було перенесено кінцевий термін погашення кредиту на 05.11.2021 року, змінено розмір ануїтетного платежу з 25.11.2020 р. по 25.10.2021 р.- 207,00 доларів США (а.с.31).

Додатковою угодою №4 від 22.12.2008 року п.1.3.4. кредитного договору було викладено в такій редакції: «строк сплати процентів: з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані банком такі проценти. При цьому Сторони також погодили, що в разі повернення до банку всієї суми кредиту: банк в день такої повної сплати суми кредиту здійснює нарахування процентів за його користування протягом календарного місяця (в якому здійснюється повне повернення кредиту), починаючи з першого календарного дня такого місяця по день, що передує даті повернення всієї суми кредиту, а позичальник не пізніше дати повного повернення кредиту зобов'язується сплатити банку суму таких нарахованих процентів» (а.с.32).

Для забезпечення виконання зобов'язань 06.11.2006 року був укладений договір поруки №56562 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4М (а.с.34-35).

Станом на 01.12.2013 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 32904,18 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.11.2014 року становить 518931,82 грн., яка складається з: кредитної заборгованості - 21412,00 доларів США, еквівалент 337688,65 грн.; заборгованості по процентам - 11492,18 долари США, еквівалент 181243,17 грн. (а.с.2-4).

Як вбачається з матеріалів справи, 04.03.2015 року позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог в зв'язку з суттєвим зростанням офіційного курсу долара США. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів загальну суму заборгованості у розмірі 32904,18 доларів США, що в еквіваленті становить 816681,74 грн. (а.с.75-76). Разом з тим, будь-яких процесуальних рішень щодо прийняття до розгляду вказаних позовних вимог судом першої інстанції матеріали справи не містять, при цьому суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог. Згідно зі ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно, вирішуючи спір по суті апеляційний суд Одеської області пов'язаний межами розгляду в суді першої інстанції - тобто первинно заявленими вимогами, а щодо курсової різниці, то сторона позивача не позбавлена права заявити її в іншому провадженні.

12.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір Факторингу №1 та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки (а.с.47-51).

Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати в розпорядження другій стороні (клієнту) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до п.3.1 Договору факторингу №1 права вимоги переходять від клієнта до фактора у дату відступлення, після чого фактор одержує право вимагати від боржників і гарантів виконання усіх зобов'язань за первинними договорами і договорами забезпечення. При укладанні договору факторингу сторони домовились про визначення термінів. Під датою відступлення розуміється дата, у яку відбувається відступлення прав вимоги на користь фактора. У пункті 3.2 зазначається, що відступлення прав вимоги засвідчується складанням сторонами акта-приймання передачі прав вимоги за формою згідно з Додатком 2 до цього Договору. Акт приймання-передачі прав вимоги складається сторонами виключно після одержання клієнтом суми фінансування.

Апеляційним судом Одеської області з ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було витребувано засвідчену копію акту приймання-передачі (витяг) прав вимоги за формою згідно з Додатком №2 до договору факторингу №1 від 12.12.2011 року та засвідчену копію документа (витяг), що підтверджує фінансування Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» за договором факторингу №1 від 12.12.2011 року з прив'язкою до відповідного акту прийому-передачі (додаток № 1 до договору факторингу - розділ 1 договору факторингу) та/або в частині права вимоги за кредитним договором № НОМЕР_1 від 06.11.2006 року (а.с.131-133). На виконання ухвали суду ТОВ «Кей-Колект» було надано копію акту приймання-передачі (витяг) прав вимоги за формою згідно з Додатком №2 до договору факторингу №1 від 12.12.2011 року (а.с.147-148). При цьому ухвала апеляційного суду Одеської області щодо витребування зазначених документів та інформацію щодо руху грошових коштів по кредитному договору № НОМЕР_1 від 06.11.2006 року та засвідченої копію кредитної справи (а.с.155-156) не була виконано позивачем, через що на неї покладаються можливі негативні наслідки ненадання таких документів. З іншого боку, незважаючи на диспозитивність та змагальність цивільного процесу (ст.ст. 10, 11 ЦПК України) відповідачем не надано будь-яких доказів щодо часткового виконання ним своїх обов'язків як первинному кредитору, так і новому кредитору, які б дали підстави поставити під сумнів розмір заборгованості заявлений позивачем.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду, що в матеріалах справи відсутні докази, а саме: щодо розміру заборгованості (не надано графік погашення, відсутня розбивка на тіло кредиту та процентів, що підлягають сплаті щомісяця, що позбавляє вирахувати заборгованість з урахуванням строків позовної давності). Так, до позовної заяви було додано графік погашення кредиту (а.с. 16-20), тип платежу визначений сторонами кредитного договору як ануїтетний - тобто рівними частками, а заява про застосування строків позовної давності в матеріалах справи відсутня, що виключає згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України застосування строків позовної давності. Крім того, була надана довідка про стан заборгованості (а.с. 5). Таким чином наведені висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та зібраним по справі доказам, а тим більше такі міркування не могли бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в остаточному підсумку.

Щодо посилання суду першої інстанції як на підставу для відмови у задоволенні позову на відсутність доказів повідомлення про дострокове стягнення всього тіла кредиту, нарахованих процентів (що свідчить про відсутність права вимоги дострокового стягнення всього кредиту, термін повернення якого визначений до 2021 року), то колегія суддів зауважує наступне. За договором факторингу сторона набуває всіх прав, які мав первинний кредитор за кредитним договором, тобто якщо таким правом скористався первинний кредитор, то при переході права вимоги слід виходити що строк виконання зобов'язання настав в повному обсязі. Разом з тим, вказана обставина має значення для обчислення строків позовної давності (про що в суді першої інстанції не заявлялось), та для визначення стану поруки (припинилась чи ні (або в якому обсязі існує)). Власно дату пред'явлення позову про дострокове стягнення всієї суми кредитних коштів в контексті рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) № 15-рп/2002 від 09.07.2002 р., за відсутності інших доказів, щодо дати слід вважати висуненням вимоги про дострокове повернення кредиту. Позивач звернувся до суду 16.12.2014 року, а будь-які грошові кошти за цей час відповідачами не сплачувались.

Щодо наявності підстав у позивача звертатися з позовом до суду (набуття права вимоги (відсутні повідомлення - вимоги та підтвердження про їх отримання щодо заміни стягувача, як передбачено ст.1082 ЦК України, на що посилався суд першої інстанції), то колегія суддів зауважує наступне. В контексті ст. 1 ЦПК України кожен має право на звернення до суду з відповідним позовом (право на захист в процесуальному сенсі). Щодо матеріального аспекту права на захист, то колегія судді зауважує наступне.

Механізм встановлений ст. 1082 ЦК України, як ст. 517 ЦК України дозволяє боржнику не виконувати свого обов'язку перед новим кредитором до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Документами, які засвідчують права (вимоги), що передаються новому кредиторові, можуть бути договір або інші документи, котрі підтверджують факт виникнення та існування зобов'язальних правовідносин між первісним кредитором та боржником, платіжні та інші фінансові документи. Боржник по справі та його представник, обравши процесуальну позицію невизнання права нового кредитора, не надали доказів виконання кредитного зобов'язання його правопопереднику. При цьому, договір факторингу недійсним у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

ТОВ «Кей-Колект» не надано розрахунку фактичної заборгованості, яка відступлена за договором факторингу №1 та збільшеної заборгованості, яка виникла внаслідок зростання курсу долару. В матеріалах справи наявні лише Додаток №1 до договору надання споживчого кредиту графік погашення кредиту станом на 22 грудня 2008 року (а.с.16-24) та станом на 13 лютого 2009 року(а. с. 26-30) та офіційні курси валют Національного банку (а.с.78). Але відповідач, суму боргу заявлену ТОВ «Кей-Колект» та її наявність не оспорює, скаржиться лише на відсутність доказів належності сторони ТОВ «Кей-Колект» до спірних правовідносин, а ненадання такої інформації не доводить відсутність права ТОВ «Кей-Колект» вимагати повернення боргу. Так само не надав докаів часткового погашення боргу, що дозволило би суду поставити під сумнів наданий розрахунок заборгованості та довідку про її стан.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості з основного боржника підлягають задоволенню на підставі ст.ст. 525, 526, 612, 629, 1054, 1077 ЦК України.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині поручителя суд першої інстанції посилався на те, що матеріалами справи встановлено збільшення ануїтетного платежу з 25.11.2020 р. по 25.10.2021 р., а отже зміни обсягу відповідальності ОСОБА_4, як поручителя, без її згоди (а.с. 24, 29). При цьому суд першої інстанції вказав, що поручителем ОСОБА_4 не було вчинено жодної дії, яка би свідчила про надання згоди на зміну зобов'язань за вищенаведеними кредитними договорами, що мало наслідком збільшення обсягу відповідальності поручителя, можна дійти висновку про те, що в силу вимог ч.1 ст. 559 ЦК України порука припинилася.

Мотивування відмови в частині поручителя не в поновному обсязі враховує всі обставини справи, в цій частині рішення суду також не в повному обсязі відповідає вимогам ст. 213-215 ЦПК України, а тому рішення суду першої інстанції також скасовується в цій частині з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як зазначив ВСУ в постанові по справі № 6-701цс15) від 24.06.2015 року за положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов:внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. В справі як розглядається, сторонами було використано механізм трьохстороннього підписання договору поруки, а тому і будь-яка зміна його умов могла бути проведена включно у такий самій спосіб (а.с. 34-35). При цьому відбулося збільшення розміру платежів за рахунок начислення до заборгованості прострочених відсотків, що призвело до припинення договору поруки в момент підписання додаткової угоди боржником та кредитором без його згоди - 13.02.09 року (а.с. 30), а тому підстав для стягнення з поручителя заборгованості немає. Також укладений між сторонами договір поруки містить п. 2.1, згідно з яким, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору з позичальником, у наслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, то на підставі п.п 1,3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України колегія суддів скасовує прийняте судове рішення та приймає нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів , -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - Устимчука М.В. на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 березня 2015 року - задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 березня 2015 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (, № п/р одержувача: 9000, банк одержувача: ПАТ «УкрСиббанк», код банку одержувача 3510005) загальну суму заборгованості за Кредитним договором у розмірі, що становить - 32904, 18 USD, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку (курс НБУ на 11.11.2014 року 1 USD = 15, 771 грн) становить - 518931, 82 грн., а саме:

-заборгованість по основній сумі кредиту - 21412, 00 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.11.2014 року складає 337688, 65 грн.;

-заборгованість за процентами - 11492, 18 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.11.2014 року складає 181243, 17 грн.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

М.В. Процик

Є.С. Сєвєрова