У Х В А Л А

іменем україни

29 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльність державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 25 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області (далі - ДВС), посилаючись на те, що на виконанні у державного виконавця знаходиться виконавчий лист, виданий 15 серпня 2000 року Здолбунівським районним судом Рівненської області на виконання рішення цього суду, про стягнення з ОСОБА_4 на її користь заборгованості та витрат по оплаті державного мита на загальну суму 1 783 грн. 21 жовтня 2014 року ДВС надіслало їй лист, в якому повідомило, що зазначені виконавчі документи на примусове виконання у відділі відсутні.

Враховуючи викладене, позивачка просила визнати бездіяльність ДВС щодо виконання рішення суду протиправною та зобов'язати його вчинити відповідні заходи до примусового виконання судового рішення.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 25 грудня 2014 року, скаргу ОСОБА_3 залишено без розгляду та повернуто заявнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, й направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що вона пропустила строк для звернення до суду зі скаргою на бездіяльність державної виконавчої служби.

Проте повністю з таким висновком судів погодитись не можна.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судами встановлено, що 01 вересня 2000 року державним виконавцем державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 серпня 2000 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 1 783 грн.

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_3 посилалась на те, що зазначене судове рішення не виконане, державний виконавець не вчинив жодних дій по його примусовому виконанню, а 21 жовтня 2014 року вона дізналася, що виконавче провадження було втрачено.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 11 зазначеного Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 серпня 2000 року не виконано.

Повертаючи заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції не врахував того, що вона, звертаючись до суду із скаргою, оскаржувала не конкретні дії державного виконавця, а його бездіяльність протягом всього часу вчинення виконавчих дій з примусового виконання вищевказаного судового рішення, тобто бездіяльність, на її думку, вчинена і на час пред'явлення скарги.

При цьому, звертаючись до суду 31 жовтня 2014 року, вона посилалася на те, що про порушення своїх прав вона дізналася 21 жовтня 2014 року після отримання листа ДВС про втрату виконавчого провадження зі стягнення на її користь заборгованості.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державної виконавчої служби з пропуском встановленого ст. 385 ЦПК України строку та безпідставно залишив її скаргу без розгляду. Апеляційний суд наведених порушень норм процесуального права не усунув.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 25 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська