Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «Барвінківська», територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Харківській області, третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Барвінківському районі Харківської області, про поновлення на роботі, скасування акта проведення спеціального розслідування нещасного випадку, встановлення факту нещасного випадку на виробництві, зобов'язання виконати вимоги «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 26 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «Барвінківська» (далі - СТОВ АФ «Барвінківська»), територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Харківській області про поновлення на роботі, скасування акта проведення спеціального розслідування нещасного випадку, встановлення факту нещасного випадку на виробництві, зобов'язання виконати вимоги «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зазначав, що 12 березня 2014 року його фактично було допущено до роботи трактористом-машиністом у СТОВ АФ «Барвінківська», 27 березня 2014 року під час виконання роботи на закріпленому ним тракторі він отримав виробничу травму, проте відповідачами даний випадок визнано таким, що не пов'язаний з виробництвом.

Посилаючись на викладене та уточнивши позовні вимоги під час розгляду справи, ОСОБА_1 просив поновити його на посаді тракториста-машиніста СТОВ АФ «Барвінківська» з 27 березня 2014 року, скасувати акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 11 квітня 2014 року, встановити факт нещасного випадку на виробництві, що мав місце 27 березня 2014 року та скласти акт за формою Н-1, зобов'язати відповідачів виконати вимоги «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1232 від 30 листопада 2011 року, стягнуто з СТОВ АФ «Барвінківська» заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 27 березня 2014 року до часу звернення до суду в розмірі 36 174 грн 48 коп., витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн та 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 26 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з СТОВ АФ «Барвінківська» на користь ОСОБА_1 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 3 000 грн на відшкодування витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10 червня 2015 року зазначене рішення районного суду в частині задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу скасовано й в задоволенні таких вимог відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_01_28/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2014_01_28/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення у повному обсязі не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем та СТОВ АФ «Барвінківська» склалися не трудові, а цивільно-правові відносини, при цьому зазначив про наявність передбачених ст. 1187 ЦК України підстав для відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності між сторонами трудових відносин та зазначив про недоведеність та безпідставність вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1819/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1821/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до статті 212 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як вбачається з матеріалів справи, Барвінківським районним центром зайнятості ОСОБА_1 було направлено для працевлаштування до СТОВ АФ «Барвінківська» за професією на посаду тракториста-машиніста сількогосподарського (лісогосподарського) виробництва.

27 березня 2014 року ОСОБА_1 прийнявши зміну, приступив до виконання змінного завдання на тракторі НОІХАКБ Т8.3909, номерний знак НОМЕР_1 в зачеплені з бороною зубовою ЗБР-24, близько 11:00 години, після закінчення польових робіт, під час складання в транспортне положення борони зубчатої, ОСОБА_1 було травмовано.

Згідно акта проведення спеціального розслідування нещасного випадку з тяжким наслідком, що стався 27 березня 2014 року о 11:30 год. На СТОВ АФ «Барвінківська», комісія дійшла висновку, що нещасний випадок із ОСОБА_1 не підпадає під дію «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1232 від 30 листопада 2011 року, у п.2 п.п.2 якого зазначено, що його дія поширюється на працівників, які відповідно до законодавства уклали із роботодавцем трудовий договір (контракт), або фактично допущені до роботи роботодавцем.

У матеріалах справи наявний договір № 212 від 12 березня 2014 року про виконання разової роботи, укладений між СТОВ АФ «Барвінківська» та ОСОБА_1, проте сторони не заперечували, що позивачем вказаний договір не був підписаний.

За правилами ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843699/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У ст. 21 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_104/ed_2015_02_08/pravo1/KD0001.html?pravo=1> зазначено, що трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, з якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник - виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Отже відповідно до ст. 21 КЗпП України предметом трудового договору (контракту) є праця (трудова функція) особи, яка є об'єктом саме трудових правовідносин, які повною мірою врегульовані трудовим законодавством.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 24 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_118/ed_2015_02_08/pravo1/KD0001.html?pravo=1> при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Між тим трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження видано не було, але працівника фактично було допущено до роботи (ч. 4 ст. 24 КЗпП України, чинної на час виникнення спірних правовідносин).

За правилами ст. 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T369400?edition=1993_12_15> нещасних випадків <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T991105><http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T369400?edition=1993_12_15> професійних захворювань <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T991105> і аварій на виробництві відповідно до <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T369400?edition=1993_12_15> порядку <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/KP111232>, встановленого Кабінетом Міністрів України. <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T369400?edition=1993_12_15>

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T030429?edition=2003_01_16> каліцтвом <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/RE11735> або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T030429?edition=2003_01_16>

Суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 304, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули; доводів позивача належним чином не перевірили; у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них, унаслідок чого не встановили яким чином можуть бути відновлені права позивача та дійшли передчасних висновків щодо відсутності трудових відносин між сторонами.

Наведені порушення судами норм процесуального права (ст. ст. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1759/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 10 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 60 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 179 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1951/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому оскаржувані судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2134/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 26 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 10 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко