Справа № 203/8276/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2015 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Місюра К.А.

за участю представника позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобов'язання зняти з реєстраційного обліку; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Комунальне підприємство «Житлове господарство Кіровського району» м.Дніпропетровська, про вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований він та відповідач ОСОБА_3 Останній в квартирі не проживає більш ніж півроку, з грудня 2011 року, та фактично мешкає зі своєю бабусею по АДРЕСА_2. До квартири не з'являється, не доглядає за нею, не пов'язаний спільним побутом, втратив будь-який інтерес щодо користування цим житлом. В зв'язку з цим, позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язати третю особу зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою.

Під час розгляду справи відповідачем за первісним позовом ОСОБА_3 було подано зустрічну позовну заяву, в якій останній посилався на те, що до 29.04.2014 року постійно проживав в квартирі АДРЕСА_1, яка є його місцем реєстрації та єдиним місцем проживання, в якій знаходяться його речі та документи. 29.02.2014 року близько 20-00 г. прийшовши додому він не зміг потрапити до квартири, оскільки вхідні замки на дверях було змінено. 30.04.2014 року прийшовши до Комунальне підприємство «Житлове господарство Кіровського району» м.Дніпропетровська він дізнався, що 17.04.2014 року йому було знято з реєстрації на підставі заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31.03.2014 року. Після скасування заочного рішення та поновлення його реєстрації на початку червня 2014 року він знов вселився до квартири, де проживав та куди відповідач ОСОБА_5 з дружиною викликали працівників міліції. В подальшому його реєстрацію в квартирі було скасовано до остаточного вирішення справи судом. 05.10.2014 року ОСОБА_4 разом зі своїм сином ОСОБА_6 знову змінили замки в спірній квартирі та його до квартири не пустили. В зв'язку з цим, посилаючись на те, що спірна квартири є його єдиним місцем проживання, а відповідачем та його родичами чиняться перешкоди в користуванні останньою, позивач за зустрічним позовом просив суд вселити його до квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом ОСОБА_4 підтримали заявленій останнім позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. Проти зустрічного позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольнити його зустрічні позовні вимоги, посилаючись на підстави, викладені в зустрічній позовній заяві.

Представники третіх осіб за первісним та зустрічним позовом в судові засідання, що призначались, не з'явились.

Заслухавши пояснення представників позивача за первісним позовом, відповідача ОСОБА_3, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України член сім'ї, який вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Як зазначено в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України», відповідно до ст.107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, на території якої вони хочуть проживати чи перебувати.

Реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як встановлено судом, на підставі ордеру №618 від 28.04.1962 року, виданого на ім'я ОСОБА_7, останній, разом із членами своєї сім'ї (дружиною ОСОБА_8, синами ОСОБА_4 та ОСОБА_9), що також зазначені в ордері, вселився в квартиру АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_7, договір найму квартири було переоформлено на ОСОБА_4 та на теперішній час останній є основним квартиронаймачем квартири, зареєстрований в останній, на його ім'я відкрито особовий рахунок.

Окрім позивача в квартирі також зареєстрований син ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3, який є онуком ОСОБА_7 та сином ОСОБА_9

В період з 25.01.2003 року по 25.01.2011 року ОСОБА_3 відбував покарання в місцях позбавлення волі.

Посилаючись на те, що після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_3 в спірній квартирі не проживає та з цього часу мешкає разом із бабусею по АДРЕСА_2, позивач за первісним позовом ОСОБА_4 просив визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Разом з тим, суд враховує, що під час розгляду справи стороною позивача не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про втрату інтересу ОСОБА_3 до спірною квартири та добровільного вибуття для проживання за іншою адресою.

З матеріалів справи вбачається, що в березні 2011 року, після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_3 звертався до реєстраційного органу з приводу його безпідставного зняття з реєстрації в спірній квартирі за час відбування покарання та про поновлення реєстрації.

В подальшому проживав в спірній квартирі разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_10 та їх спільними дітьми до початку 2014 року, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 Також вказані свідки підтвердили факт виникнення конфліктних ситуацій між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і його дружиною з приводу користування квартирою.

Аналізуючи вказані показання свідків, суд вважає останні об'єктивними і достовірними, оскільки вони давали логічні та послідовні пояснення, які не протирічать один одному, не є взаємовиключними, а лише такими що доповнюють одне одного, тому піддавати їх критичній оцінці та сумніву у суду не має підстав.

Крім того, вказані показання свідків в частині проживання ОСОБА_3 в спірній квартирі до 2014 року та чинення перешкод в проживанні узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, зокрема: заявою ОСОБА_3 від 18.03.2011 року до відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб про поновлення реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.55); талоном-повідомленням та висновком СДІМ Кіровського РВ ДМУ від 12.11.2013 року, що підтверджують звернення ОСОБА_3 до райвідділу з приводу чинення перешкод в доступі до спірної квартири, через змінені замки на дверях (а.с.57,58); квитанціями про сплату комунальних послуг за електроенергію та підключення в грудні 2013 року (а.с.61); листом Центру служб для сім'ї, дітей та молоді Кіровського районної у м.Дніпропетровську ради від 07.05.2014 року та складеного спеціалістами вказаного Центру актами соціального інспектування №37 та №502 щодо обстеження житлово-побутових умов проживання батьків ОСОБА_10 і ОСОБА_3 та їх підготовленості до народження дитини, з яких вбачається, що станом на дату проведення перевірки в січні та серпні 2013 року ОСОБА_3 проживав в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.67,68-69,70-71); висновком ДІМ Кіровського РВ ДМУ від 10.07.2013 року щодо розгляду заяви ОСОБА_3 стосовно чинення перешкод в користуванні спірною квартирою з боку ОСОБА_10 (а.с.145); довідками КЗ «ДСШМД від 30.09.2014 року та 01.10.2014 року про виклик 22.12.2013 року та 05.03.2014 року швидкої допомоги за адресою: м.Дніпропетровськ, пр.Кірова,102-б/30 до громадянина ОСОБА_3 та доставлення останнього до травмпункту лікарні (а.с.146,147).

Показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15, допитаних в судовому засіданні за клопотанням представників позивача ОСОБА_4, а також надані останнім акти про не проживання ОСОБА_3 в спірній квартирі від 12.11.2013 року та 15.11.2013 року не підтверджують факту добровільного залишення ОСОБА_3 спірної квартири та не проживання в останній більше шести місяців поспіль, в зв'язку з вибуттям на постійне проживання за іншою адресою та суперечать обставинам, що зафіксовані у зазначених вище письмових доказах.

Також суд вважає безпідставними посиланням позивача за первісним позовом ОСОБА_4 про вибуття ОСОБА_3 на постійне проживання до його бабусі по АДРЕСА_2. Так, ОСОБА_3 в судовому засіданні вказану обставину заперечував, зазначивши, що в зв'язку з тим, що бабуся була похилого віку та потребувала стороннього догляду, він здійснював такий догляд за останньою, в зв'язку з чим іноді мешкав разом з нею по АДРЕСА_2 Таким чином, проживання ОСОБА_3 за вказаною адресою носила тимчасовий характер та доказів іншого позивачем ОСОБА_4 не надано.

Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини та зазначені вище положення ЖК України, оскільки ОСОБА_3 свого часу у передбаченому ст.65 ЖК України порядку вселився до спірної квартири, був в ній зареєстрований та набув право користування останньою, той факт, що під час судового розгляду не підтверджено належними доказами факт добровільного залишення ОСОБА_3 спірної квартири та не проживання в останній без поважних причин протягом більше шести місяців у певний період часу, в зв'язку з вибуттям до іншого постійного місця проживання та в свою чергу, підтверджено факт чинення останньому перешкод у вільному користуванні квартирою, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_4 та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 і вселення останнього в квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до заяви ОСОБА_3 в порядку повороту виконання заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31.03.2014 року по вказаній справі у відповідності до ст.380 ЦПК України слід зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області поновити реєстрацію ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 з моменту виконання заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31.03.2014 року, тобто з 17.04.2014 року.

Згідно ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.64,65,71,72,107 ЖК України, ст.ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, ст.ст.10,11,27,36,58-61,88,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобов'язання зняти з реєстраційного обліку - відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Комунальне підприємство «Житлове господарство Кіровського району» м.Дніпропетровська, про вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В порядку повороту виконання заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2014 року по вказаній справі зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області поновити реєстрацію ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 з моменту виконання заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2014 року, тобто з 17 квітня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Казак С.Ю.