У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.06.2015 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачова Н.В., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про забезпечення позову у справі № 308/4458/15-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі за текстом ПАТ «Ощадбанк») звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 205 126,42 грн.

04.06.2015 до суду надійшла заява позивача - ПАТ «Ощадбанк» в порядку ст. 151 ЦПК України, за якою він просить суд забезпечити позов шляхом вилучення у ОСОБА_1 автомобіля марки KIA Magentis 2.0 16V, 2007 року випуску, тип легковий автомобіль комбі В, номер шасі (кузов, рама) № Y6LGE22237L002236-KNEGE51, колір бежевий, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії АОС № 630217, виданого РЕВ Ужгородського МРВ УДАЇ УМВС України в Закарпатській області від 26.10.2007 року та перебуває в заставі АТ «Ощадбанк»за договором застави № 283 від 26.10.2007 року та який повинен знаходитися за адресою: Ужгородський район, м. Ужгород, вул. Можайського, 3/214 і передати вилучений автомобіль на відповідальне зберігання філії Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

В обґрунтування заяви заявник послався на п. 7 ч. 1 ст. 152 ЦПК України та зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до безповоротного порушення законних прав та інтересів позивача та завдати йому збитки ще в більшому розмірі, ніж вже понесені.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як зазначено у п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Розглянувши подану позивачем заяву та матеріали справи суд дійшов до наступних висновків.

Як зазначено у п. 7 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Новим способом забезпечення є передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Цей спосіб може виявитися ефективним, коли особа, яка володіє спірною річчю, умисно затягує розгляд справи. Вигода для неї очевидна: до тих пір, поки рішення суду не набере сили, вона користується спірною річчю і її захищає презумпція правомірності володіння. Коли ж річ вилучать, то затягування втрачає сенс.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 08.04.2015 року у відповідача існує заборгованість перед позивачем за кредитним договором від 26.10.2007 № 72610/2 в сумі 205 12642 грн.

Відповідно до п. 1.3 зазначеного кредитного договору кредит надавався шляхом перерахування коштів в національній валюті з кредитного рахунку позивальника на поточний рахунок продавця товару, на підставі платіжного доручення позичальника, для здійснення оплати за автомобіль марки KIA Magentis за договором купівлі продажу № 76 від 26.10.2007 року, укладеного між позичальником та продавцем транспортного засобу.

У забезпечення зобовязань за цим кредитним договором 26.10.2007 року між сторонами у справі було укладено договір застави предметом якого є майно, а саме: автомобіля марки KIA Magentis 2.0 16V, 2007 року випуску, тип легковий автомобіль комбі В, номер шасі (кузов, рама) № Y6LGE22237L002236-KNEGE51, колір бежевий, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Так, за змістом ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, однак, суд звертає увагу на те, що до вирішення справи по суті суд не має процесуальної можливості пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення при задоволенні позову, як того вимагає п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Крім того, вилучення у заставодавця та передання на відповідальне зберігання заставодержателю транспортного засобу, який є предметом договору застави транспортного засобу суд вважає передчасним, оскільки на даній стадії провадження неможливо встановити порушення відповідача виконання умов кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Однак, в силу цієї норми ЦПК України позивачем не доведено жодними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до безповоротного порушення законних прав та інтересів позивача та завдати йому збитки ще в більшому розмірі, ніж вже понесені. Позивач не надав жодного належного доказу тих фактів, що відповідач уникає контакту з банком, не відповідає на телефонні дзвінки, переховується за вказаною в кредитному договорі та договорі застави адресою, не надає предмет застави для огляду, у звязку з чим у позивача є стійкі побоювання щодо неповернення грошових коштів та незаконного відчуження останнім автомобіля, відтак суд позбавлений можливості встановити, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливить виконання рішення суду в майбутньому, тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 60, 151-153, 209-210, 293 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про забезпечення позову у справі № 308/4458/15-ц.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Дергачова