Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 320/4365/15цГоловуючий у 1-й інстанції Ніколова І.С.
№22-ц/778/5444/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

при секретарі Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (надалі - Банк) про стягнення суми вкладу

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з Банку на його користь суму вкладу за договором-заявою №313371/50628/3-14 про банківський строковий вклад (депозит)" Нові гроші " від 11 грудня 2014 року у розмірі 40 000,00 грн.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 червня 2015 року (а.с.24) позов ОСОБА_2 до Банку про стягнення суми вкладу задоволено.

Стягнуто з Банку на користь ОСОБА_2 суму вкладу за договором-заявою №313371/50628/3-14 про банківський строковий вклад (депозит)" Нові гроші " від 11 грудня 2014 року у розмірі 40 000,00 грн. (сорок тисяч гривень).

Стягнуто з Банку на користь держави судовий збір у розмірі 400,00 грн.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2015 року (а.с.40) заяву Банку про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду першої інстанції залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с.45-46) просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_2 до Банку про стягнення суми вкладу та захист прав споживачів залишити без задоволення.

У судове засідання 19 листопада 2015 року належним чином повідомлені про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом (а.с.35-36) всі особи, які беруть участь у цій справі, не з'явились, про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання всіх осіб, які беруть участь у цій справі, та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Банку не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст.10-11, 60, 197, 212, 215, 224-227 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 12 грудня 2014 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір-заява №313371/50628/3-14 про банківський страховий вклад (депозит) «Нові гроші» на строк з 12.12.2014 року по 12.03.2015 року (а.с. 10).

Відповідно до п. 1 зазначеного вище договору - заяви: вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок №2630.9.064019.001 у сумі 40 000,00 грн. на строк з 12.12.2014 року по 12.03.2015 року, Банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 25 % річних (а.с.10).

Внесення коштів на депозитний рахунок підтверджено квитанцією № 1 від 12.12.2014 року, за даними якої на рахунок № 2630.9.064019.001 ОСОБА_2 внесено кошти у розмірі 40 000,00 грн. (а.с.9).

10.03.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Банку із заявою про повернення суми депозиту за договором від 12.12.2014 року, але в досудовому порядку належні вкладнику кошти йому отримати не вдалось (а.с.12).

12.03.2015 року позивач звернувся зі скаргою на протиправні дії Банку та працівників Банку до Прокуратури м. Мелітополь та Національного банку України в якій просив забезпечити реалізацію законності та відновити її законні права, зобов'язати Банк виплатити йому його грошові кошти та проценти, нараховані на вклад (а.с.5-6).

У відповідь на скаргу Прокуратура м. Мелітополь та Національний банку України роз'яснили позивачеві його право звернутись до суду із відповідною заявою для захисту порушених прав (а.с.7-8, 11).

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно із ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що Банк неналежним чином виконував умови договору - заяви № 313371/50628/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) " Нові гроші " від 12 грудня 2014 року, то на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сума вкладу у розмірі 40 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги Банку є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію останнього, як відповідача у цій справі, та яку він та представники останнього вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із вищезазначеним позовом до Банку у цій справі 15.05.2015 року (а.с.1), рішення суду першої інстанції, що є предметом апеляційного оскарження у цій справі, було ухвалено 04.06.2015 року (а.с.24), а тимчасова адміністрація у Банку введена лише з 17.09.2015 року (а.с.37-41), договір про банківський строковий вклад (депозит) із позивачем у Банку закінчився ще до введення тимчасової адміністрації у Банку -12 березня 2015 року.

Наявність при вищевикладених обставинах тимчасової адміністрації у Банку не є перешкодою для апеляційного перегляду цієї справи апеляційним судом.

Тому клопотання Банку, як відповідача у цій справі, про відмову від позову (вх. № 30489 від 02.10.2015 року а.с.37) є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції правильно виходив із презумпції правомірності договору про банківський строковий вклад (депозит), укладеного 12 грудня 2015 року між Банком та ОСОБА_2

Оскільки, за змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Банком не було зазначено та надано суду першої інстанції при розгляді останнім заяви про перегляд заочного рішення, та апеляційному суду при розгляді апеляційної скарги Банку доказів того, що вищезазначений договір про банківський строковий вклад (депозит), укладений 12 грудня 2015 року між Банком та ОСОБА_2, був визнаний судом недійсним взагалі та у тому числі на час постановлення судом першої інстанції оскаржуємого рішення у цій справі та у тому числі з підстав його безгрошовості, невнесення ОСОБА_2 коштів у сумі, зазначеній в договорі, на депозитний рахунок у Банку.

Достовірність наданої суду першої інстанції позивачем до його позову у цій справі копії квитанції № 1 від 12.12.2014 року на підтвердження внесення ОСОБА_2 до Банку суми депозиту 40 000,00 грн. (а.с.9) як не викликала сумніву у суду першої інстанції, так й не викликає сумніву у суду апеляційної інстанції.

Якщо Банк мав за бажання дійсно спростувати останню, він мав надавати суду першої інстанції до заяви про перегляд заочного рішення чи апеляційному суду до своєї апеляційної скарги виписку Банку про рух коштів по депозитному рахунку ОСОБА_2, із якої б вбачалось, що зазначенні кошти ОСОБА_2 на рахунок у Банку не вносились, проте остання у матеріалах цієї справи відсутня та апелянтом суду не надана.

В силу вимог ст. 60 ч. 4 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, згідно із ст. 27 ч. 3 ЦПК України особи, які беруть участь у цій справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення Банку, як відповідача, від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Банк, як відповідач, не надав суду належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі.

Заява ОСОБА_2 про видачу вкладу (копія а.с.12) містить не тільки печатку відділення № 14 філії «Запорізьке регіональне управління Банку», не тільки вхідний № 133 від 10.03.2015 року, а ще й підпис начальника цього відділення Банку із зазначенням прізвища, ім'я по-батькові останнього - ОСОБА_4

А тому, якщо Банк наполягає у своїй апеляційній скарзі на тому, що ОСОБА_2 не подавав зазначеної заяви Банку взагалі та останній її не отримав, то апелянт мав би надавати суду у цій справі належні, допустимі докази на спростування того, що у Банку відсутні чи зазначене відділення, чи начальник цього відділення станом на 10.03.2015 року із цим прізвищем, чи надавати витяг з журналу вхідної кореспонденції, що під зазначеним номером надійшла зовсім інша вхідна кореспонденція Банку.

А так це знов недобросовісне користування своїми правами та обов'язками Банку, як сторони апелянта у цій справі, та ґрунтування заперечень Банку проти позову позивача у цій справі на припущеннях.

Введення заходів постановою Національного Банку України щодо обмеження суми переказу в один операційний день, що не перевищує еквівалент 15 000,00 грн. тощо не може бути перешкодою у подальшому для розгляду в суді вимог клієнтів вкладних (депозитних) рахунків щодо своєчасного повернення їх грошових коштів.

В силу вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України суд має сприяти повному та всебічному розгляду справи.

Проте, відсутність у цій справі саме оригіналів договору чи будь-яких касових документів не свідчить про те, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 10 ч. 4 ЦПК України.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Крім того, в силу ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання Банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки).

У разі перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому Банку, але ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання Банку з повернення вкладу не є виконаним (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-140цс13).

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав належну оцінку.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи Банку, як апелянта, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Також у разі відмови апелянту - Банку, як відповідачу, у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію понесених ним судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 200,0 грн. (а.с.28) при подачі цієї апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції у цій справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С.Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.