Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/792/15-ц

12 червня 2015 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді Битківського Л.М.

секретар Дякун М.В., Соловей Л.П.

з участю позивача ОСОБА_1.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Гуменяка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Верховина» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання прав власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що 14 червня 2012 року між ним та ТзОВ «Верховина» було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, яка знаходиться по АДРЕСА_1. Згідно вказаного договору він сплатив за придбане майно повну його вартість у сумі 45000 грн. Після укладення договору і сплати вартості майна відповідач передав йому приміщення у власність, але ухиляється від здійснення нотаріального посвідчення укладеного договору, а це позбавляє його можливості зареєструвати своє право власності на придбану нерухомість. Тим самим порушуються його законні права як власника придбаного майна. За таких обставин змушений звернутися до суду щоб визнати дійсним вказаний договір купівлі-продажу в порядку визначеному ч.2 ст. 220 ЦК України та просив визнати за ним право власності на придбане майно.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позов з викладених підстав та просили його задовольнити.

Представник відповідача Гуменяк В.М. в судовому засіданні заявлений позов визнав. частково. Вказав, що на підставі рішення загальних зборів власників майнових паїв колишнього КСП «Верховина» (с.Раковець Богородчанського району) від 21.07.2009 року ТзОВ «Верховина» було уповноважено реалізовувати майно, яке залишилось у власності пайовиків, що не одержали його в натурі, і проводити виплату коштів пайовикам на погашення майнових сертифікатів. Серед вказаного майна було приміщення колишнього льонопереробного пункту (лінії короткого волокна). Вказане майно було збудовано колишнім колгоспом «Верховина» і знаходилось до розпаювання на його балансі, але в ОБТІ не реєструвалось. В 2012 році з позивачем ОСОБА_1 було досягнуто згоди з приводу купівлі-продажу вказаного приміщення, узгоджено ціну та підписано договір купівлі-продажу від 14.06.2012 року. Тоді ж позивач оплатив готівкою вартість майна і вказані кошти були розподілені між пайовиками. З метою реєстрації права власності за домовленістю з позивачем він мав виготовити технічний паспорт на будівлю. Однак нотаріально засвідчити цей договір виявилось неможливо, оскільки право власності на будівлю не було фактично зареєстровано за попереднім власником. Тому вимоги позивача про визнання за ним права власності вважає обґрунтованими.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ТзОВ «Верховина» на підставі рішення загальних зборів власників майнових паїв колишнього КСП «Верховина», що в с.Раковець Богородчанського району від 21.07.2009 року було надано дозвіл на реалізацію майна, що залишилось в процесі розпаювання.

14.06.2012 року між позивачем та ТзОВ «Верховина» укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, що розташована на АДРЕСА_1. На виконання умов договору позивач оплатив вартість придбаного майна у розмірі 45000 грн. З пояснень сторін встановлено, що договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчувався через те, що вказане майно не було зареєстровано за відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст. 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Вирішуючи заявлену позовну вимогу про визнання договору дійсним суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що норма частини другої ст. 220 ЦК України не може бути застосована щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією.

Однак, суд вважає, що заявлена позивачем вимога про визнання за ним права власності на згадану нежитлову будівлю може бути задоволена виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно Наказу Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року N 62 "Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств", який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 квітня 2001 р. за N 305/5496 п. 9 передбачено, що виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників. Відповідно до протоколу зборів власників майнових паїв колишнього КСП «Верховина» від 21.07.2009 року пайове майно від імені пайовиків доручено реалізовувати ТзОВ «Верховина». Відповідно до акту прийому передачі від 21.06.2012 року ТзОВ «Верховина» передало, а ОСОБА_1 прийняв нежитлове виробниче приміщення з лінією короткого волокна та сплатив за нього узгоджену ціну 45000 грн. Згідно пояснень представника відповідача, усі отримані від позивача кошти виплачені пайовикам. Таким чином, суд вважає, що позивач правомірно отримав у власність згадане майно, яким на законних підставах розпорядились пайовики. Раковецька сільська рада у поданій суду довідці вказала, що після оформлення свідоцтва на право власності на викуплене приміщення з лінією короткого волокна на території господарського двору колишнього КСП «Верховаина» надасть земельну ділянку позивачу в оренду для обслуговування даної будівлі.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Оскільки право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, а в інший спосіб зареєструвати свою власність позивач не може, суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на нежитлове приміщення загальною площею 952 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 технічний паспорт на будівлю виготовлений інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_4 14.05.2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.213-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення з лінією короткого волокна загальною площею 952,0 кв.м. по АДРЕСА_1.

Право власності підлягає державній реєстрації.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Суддя Битківський Л.М.