У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, до ОСОБА_6 В'ячеславіни, ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Задніпряна Алла Іванівна, служба у справах дітей виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради, про визнання договору іпотеки недійсним, скасування реєстрації обтяжень; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, треті особи: Суворовський районний відділ у м. Херсоні Управління державної міграційної служби в Херсонській області, служба у справах дітей виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради, про визнання договору іпотеки дійсним, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з житлового будинку за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 22 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 2 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 27 вересня 2002 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, від якого вони мають дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2007 року вона разом із своєю сім'єю проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 власником якого на підставі свідоцтва про право власності від 1 жовтня 2007 року є її чоловік. 31 серпня 2012 року між ОСОБА_6 та її чоловіком укладено договір безпроцентної позики, за яким останній отримав у борг 330 тис. грн, цього ж дня в забезпечення виконання умов договору між його сторонами було укладено договір іпотеки вказаного житлового будинку та земельної ділянки, оскільки на момент укладення останнього договору право користування будинком, переданим у іпотеку, мала неповнолітня дитина, а дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору отримано не було, позивачка на підставі положень Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України, п. 3 ч. 1 ст. 71 ЦК України просила суд визнати недійсним вказаний іпотечний договір та скасувати накладенні заборони за цим договором у відповідних державних реєстрах.

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору позики від 31 серпня 2012 року надала в борг ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 330 тис. грн з терміном повернення за першою вимогою позикодавця протягом 7 календарних днів від дня пред'явлення такої вимоги. Вимога про повернення позики була надіслана 2 вересня 2014 року та отримана позичальником 19 вересня 2014 року, проте свої зобов'язання за договором ОСОБА_7 не виконав, тому станом на 8 жовтня 2014 року заборгованість становила 330 298 грн 36 коп., з яких 330 тис. грн - заборгованість за позикою, 298 грн 36 коп. - 3 % річних за період з 28 вересня 2014 року до 8 жовтня 2014 року. На забезпечення виконання договору позики 31 серпня 2012 року між ними було укладено договір іпотеки житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою. 18 вересня 2014 року на адресу боржника було надіслано вимогу про виселення, яку отримано ним 19 вересня 2014 року, однак спірний житловий будинок відповідачами не звільнено.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_6 просила суд звернути стягнення на належні ОСОБА_7 житловий будинок та земельну ділянку в рахунок погашення заборгованості за договором позики в розмірі 330 298 грн 36 коп., шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також виселити з вказаного житлового будинку відповідачів без надання іншого житлового приміщення, зняти їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 22 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено. Зустрічний позов задоволено: визнано дійсним іпотечний договір, укладений 31 серпня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7; звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики в розмірі 330 298 грн 36 коп., шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; виселено з житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_7 без надання іншого житлового приміщення із зняттям їх з реєстраційного обліку за цією адресою. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 2 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Позов ОСОБА_7 задоволено: іпотечний договір, укладений 31 серпня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, визнано недійсним; скасовано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборону на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,0893 га за цією ж адресою; скасовано обтяження в Державному реєстрі іпотек на житловий будинок АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,0893 га за цією ж адресою. У задоволенні заяви ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 про накладення на підставі ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України арешту на майно, яке було предметом недійсного іпотечного договору, відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в частині відмови у виселенні та знятті з реєстраційного обліку та скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду, задовольняючи позов ОСОБА_7 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що договір іпотеки є недійсним в силу ст. ст. 203, 215, 224 ЦК України, оскільки у порушення вимог ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» укладено без попередньої згоди органу опіки та піклування, враховуючи, що на момент укладення цього договору право користування житловим будинком (предметом іпотеки) мала неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначена обставина сторонами не оспорювалась (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 2 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта