Справа № 2-17/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Сингаївського О.П.,

при секретарі - Котелянець Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна суб'єктом спільної сумісної власності та припинення права на частку у спільному майні, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, де з урахуванням уточнень та доповнень зазначив, що з 1963 року по 1997 рік він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі ОСОБА_2.

В 1968 році ними спільно, в Житлово-будівельному кооперативі №2 м.Житомира було отримано двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Пай за дану квартиру и було сплачено повністю в 1980 році.

В 1990 році ними за спільні кошти було придбано будинок АДРЕСА_5.

Посилаючись на те, що зазначене майно перебуває в їх спільній сумісній власності, однак в силу вкрай неприязних відносин, що склались між ними з часу розлучення та правомірною поведінкою відповідачки, спільне користування даним майном є не можливим, позивач просив: визнати квартиру АДРЕСА_1 та будлинок АДРЕСА_5 обєктами права спільної сумісної власності позивача та відповідача; припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та визнати право власності на всю квартиру за ОСОБА_1; припинити право ОСОБА_1 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_5 та визнати право масності на всей будинок за ОСОБА_2; присудити ОСОБА_2 компенсацію від ОСОБА_1 в сумі 69504 гривні, які були внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області 20.07.2010 року. Також позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на сплату судового збору та ІТЗ - 706 грн., витрати на проведення експертних досліджень - 1000 гривень.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач та його представники просили врахувати, що між сторонами склався порядок користування зазначеним майном, а саме - він з другою дружиною проживає в квартирі, а відповідачка в будинку в селі Некраші.

Позивач та його представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримували з наведених підстав.

Відповідач та її представники в задоволенні позову просили відмовити, посилаючись на те, що її частка у спільній квартири є значною, в судовому порядку можна встановити порядок користування квартирою, таке припинення завдасть істотної шкоди її інтересам і вона не згодна на виплату позивачем їй грошової компенсації.

Заслухавши пояснення сторін та покази свідків, дослідивши матеріали справи суд завдовольняє позов виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що в період з 1963 року по 1997 рік сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.6).

Під час шлюбу ними було набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 у Житлово-будівельному кооперативі №2 м.Житомира, та будинок АДРЕСА_5 (а.с.13, 15, 16, 66). Пай за квартиру був виплачений в 1980 році. Факт придбання вказаного майна під час шлюбу не заперечувався відповідачем та її представниками.

Відповідно до статті 22, 28 КпШС України, які діяли на час придбання вказаного майна та розлучення сторін, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. В разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ст..372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Припинення шлюбу не припиняє права подружжя на спільне майно.

Між сторонами не укладалося угод щодо володіння спірним майном, збільшення або зменшення чиєїсь частки.

Отже при визначенні часток суд виходить з того що вони є рівними - по 1/2 частці кожного.

В разі розірвання шлюбу правовідносини, щодо володіння спільним майном регулюються нормами Цивільного Кодексу України, зокрема главою 26 ЦК України.

Відповідно до ст..365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. При цьому суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Як вбачається з технічного паспорта на спірну квартиру (а.с.43-44), квартира знаходиться на 4 поверсі п'ятиповерхового будинку, туалет та ванна кімната в квартирі суміщені, та одна з двох кімнат квартири є прохідною, в зв'язку з чим, річ є неподільною, виділ в натурі частки або встановлення порядку користування нею між сторонами не можливий.

Також спільне користування майном, як квартирою так і будинком не можливе в силу вкрай неприязних відносин, що склалися між сторонами, що підтвердилось їх поведінкою в суді на протязі 3-х років (скандали, погрози, відсутність будь-якого порозуміння та перспективи на мирне вирішення спірного питання), самим фактом багаторічного конфлікту (більше 13 років) із даного приводу та неможливістю його вирішення мирним шляхом.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами склався порядок користування спільним майном, а саме - позивач разом з дружиною проживає в квартирі АДРЕСА_1, а відповідачка - в будинку АДРЕСА_6, що підтвердилось поясненням сторін, довідками Троковицької сільської ради (а.с.11, 66), зазначенням відповідачем на протязі більше 3-х років в листуванні та в листах на її адресу місця її проживання як АДРЕСА_5 (а.с.20, 22, 54, 128, 130).

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що припинення її права власності на частину спірної квартири не можливе в зв'язку з тим, що її частка не є незначною і це завдасть істотної шкоди її інтересам. Так, відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року, в окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності

згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним не можливе. Враховуючи вищенаведені обставини

(не можливість спільного користування квартирою та ін..), суд прийшов до висновку про те, що дані обставини є особливими і тому такими, що дають підстави припинити право відповідача на частку у спільному майні без її згоди з виплатою компенсації.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 03.10.2007 року вартість спірної квартири АДРЕСА_1 становить 249 009 гривень (а.с.31-40), відповідно - вартість 1/2 частини вказаної квартири становить 249009 : 2 = 124504 грн. 50 коп..

Припиняючи право власності відповідача ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та присуджуючи їй від позивача ОСОБА_1 компенсацію, суд враховує, що позивач відступає своє право на 1/2 частину будинку АДРЕСА_5, тому компенсація від ОСОБА_1 на користь відповідачки зменшується на вартість 1/2 частини будинку.

Визначаючи вартість 1/2 частини будинку АДРЕСА_5 в розмірі 55 000 гривень, суд приймає до уваги інформаційну довідку щодо ринкової вартості житлового будинку та земельної ділянки експерта Горкуші М.Д. (а.с.102), відповідно до якої вартість аналогічних житлових будинків з прибудинковою земельною ділянкою розміром до 0,25 га в селі Некраші Черняхівського району, коливається в межах від 100000 грн. до 130000 грн.. Судом приймається до уваги дана інформаційна довідка оскільки провести судову будівельну експертизу вказаного будинку для встановлення його ринкової вартості не представилось можливим в зв'язку з відсутністю в БТІ інвентарних справ та правовстановлюючих документів на нього, та відмовою відповідача надати вказані документи.

Таким чином позивач має сплатити відповідачу компенсацію в розмірі 69504 гривень 50 копійок (124504,50 - 55 000 = 69504,50).

Відповідно до квитанції №131/239 від 20.07.2010 року позивач вніс на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Житомирській області 69504,50 грн..

Враховуючи те, що право власності сторін на частки в майні припиняються, то є обґрунтованою і вимога позивача про визнання за ним права власності на всю квартиру та визнання за відповідачем права власності на весь будинок.

Судом не приймаються до уваги зауваження відповідача на те, що позивачем не включено до переліку майна, що було придбано ними в шлюбі, дачу та гараж, оскільки дана інформація була викладена в усній скандально-претензійній формі, не оформлена належним чином у вигляді зустрічного позову та не підтверджена будь-якими доказами.

Відповідно до ст..88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору та ІТЗ - 706 грн., витрати на проведення експертних досліджень - 1000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22,28 КпШС України, ст.. 365, 372 ЦК У'країни, керуючись ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 224, 226 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 та будинок АДРЕСА_5 об'єктами права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з правом власності кожного з них на 1/2 частину.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та визнати право власності на вказану квартиру за ОСОБА_1.

Припинити право ОСОБА_1 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_5 та визнати право власності на даний будинок за ОСОБА_2.

Присудити ОСОБА_2 компенсацію від ОСОБА_1 в сумі 69504 гривні, які внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області 20.07.2010 року (квитанція №131/239).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на сплату судового збору та ІТЗ - 706 грн., витрати на проведення експертних досліджень - 1000 гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О. П. Сингаївський