Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/4944/14-ц
провадження 2/369/1180/15
РІШЕННЯ

Іменем України

17.11.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

за участю секретаря Сохань Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, -

в с т а н о в и в :

В травні 2014 року позивачка звернулась до суду з названим позовом. Свої вимоги обгрунтовували тим, що 14 серпня 2012 року помер її чоловік ОСОБА_5 Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: 34/100 частки будинку під номером 44/28 по вулиці Кірова в місті Боярка Києво-Святошинського району Київської області. Позивачці на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2013 року по справі №369/2425/13-ц належить 17/100 частки вказаного будинку. При цьому, позивачка вказує, що відповідачці ОСОБА_2 належить інші 17/100 частки вказаного спадкового будинку. Оскільки між позивачкою та відповідачкою, як між співвласниками, постійно виникають суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна, а угоди про спосіб виділення частки майна в натурі вони не досягли, пому позивачка вимушена звертатись до суду. В позовній заяві позивачка зазначає, що її частка у розмірі 17/100 може бути відокремленою, тому виділ в натурі її частки можливий. Найбільш наближеним до ідеальних часток з найменшими витратами на переобладнання в окреме житлове приміщеннябуде виділення кімнати на першому поверсі загальною площею 25,6 кв.м. Просила суду виділити їй у власність частку спільного майна за адресою: будинок №44/28 по вул. Кірова в м. Боярка, а саме: житлову кімнату площею 25,6 кв.м. (17/100) згідно з технічним паспортом; припинити право спільної часткової власності на житлове приміщення, розташоване за адресою будинок №44/28 по вул. Кірова в м. Боярка; витрати по переобладнанню поклати на сторони в рівних частках, судові витрати покласти на відповідача.

В ході розгляду справи, за результатами проведення експертизи, позивачка уточнила позовні вимоги, остаточно просила суд визнати за позивачкою право власності на 38/100 частини квартири №1 житлового будинку літ. «А» першого поверху житлового будинку №44/28 по вул. Кірова в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської ооласті; визнати за відповідачкою право власності на 62/100 частини квартири №1 житлового будинку літ. «А» першого поверху житлового будинку №44/28 по вул. Кірова у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області; зобовязати позивачку сплатити грошову компенсацію відповідачці у розмірі 8344,00 грн.; виділити позивачці в натурі настіпні приміщення квартири №1 житлового будинку літ. «А» першого поверху житлового будинку №44/28 по вул. Кірова у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області: кімнату площею 25,6 кв.м. (№1-2), кімнату площею 14,8 кв.м. (№1-3); виділити відповідачу в натурі наступні приміщення квартири №1 житлового будинку літ «А» першого поверху житлового будинку №44/28 по вул. Кірова у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області: кімнатуплощею 8,3 кв.м (№1-1), кімнату площею 8,6 кв.м. (1-4), кімнату площею 2,7 кв.м. (1-5), кімнату площею 20,8 кв.м. (№1-6), кімнату площею 23,0 кв.м. (№1-7), кімнату площею 3,9 кв.м. (№1), ганок; витрати по переобладнанню покласти на позивачку.

В судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Суду пояснили, що виділення в натурі 17/100 частки можливо з відступом від ідеальної частки, при цьому позивачка погоджується на сплату грошової компенсації за зменшення частки відповідачки. Звертає увагу суду, що виділення кімнати в натурі їй необхідно у звязку з тим, що позивачка не має власного житла, а тому має намір проживати у спірному житловому будинку, в якому 17/100 частки їй належить на праві власності.

Відповідачка в судове засідання не зявилась. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Під час розгляду справи представник відповідачки заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до висновку експерта №8265 судової будівельно-технічної експертизи від 22 липня 2015 року виділ частки позивачки технічно неможливий. Крім цього, зазначала, що відповдачка разом з двома малолітніми дітьми проживає у належній їй частині житлового будинку. Позивачка проживає окремо. Однак, коли позивачка приходить до спірного житлового будинку між сторонами постійно виникають сварки, які закінчуються викликом правоохоронних органів, що негативно впливає на малолітніх дітей відповідачки, а тому спільне проживання позивачки та відповідачки неможливе. Враховуючи зазначене, просила у задоволенні уточнених позовних вимог відмовити.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судове засідання не з'явились, про час та місце його проведення повідомлені належним чином. Клопотання про відкладення не направили.

Представник третьої особи Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. Причини неявки не зазначили, клопотання про відкладення не направили.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 17/100 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Кірова, буд. 44/28. Зазначена обставина підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2013 року по справі №369/2425/13-ц та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8226702 від 20 серпня 2013 року.

ОСОБА_2 належить право власності на 34/100 часток вищевказаного житлового будинку на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2006 року по справі 2-234/2006, а також на 17/100 часток на підставі заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.04.2014 року по справі № 369/180/14-ц, що в сукупності становить 51/100 частка.

Як вбачається з інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 14 квітня 2015 року за №93089390 на із інвентаризаційної справи №2353 вбачається, що ? спірного житлового будинку зареєстрована право власності за ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності від 02 січня 2004 року.

Решта 7/100 часток зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 02 січня 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Кірова, буд. 44/28 із визначенням частки кожного із співвласників.

Згідно ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За змістом ч. 1 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду.

Разом з цим, вирішуючи такий спір судам необхідно враховувати роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок».

Зокрема, виходячи з положень ст.ст. 183, 367 Цивільного кодексу України та роз'яснень, що містяться в пп. 6, 7 зазначеної постанови, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 Цивільного кодексу України.

З метою визначення технічної можливості виділення відокремленої частини будинку ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2014 року була призначена судова будівельно-технічна експертиза. На виконання вищевказаної ухвали отримано висновок КНДІСЕ №9505/14-43/1355/15-43 від 31 січня 2015 року.

Як вбачається із даного висновку експертом проводилась дослідження щодо можливості поділу квартири №1 спірного житлового будинку на дві частини з урахуванням часток, які належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності, виділивши по 17/100 та 34/100 часток кожній. Експертом було зазначено, що такий поділ квартири №1 спірного житлового будинку можливо провести із відступом від ідеальних часток співвласників при умові проведення переобладнань.

Даний висновок підтвердила експерт ОСОБА_6 в судовому засіданні, яка пояснила суду, що висновок здійснений на підставі правовстановлюючих документів співвласника ОСОБА_1 у розмірі 17/100 та ОСОБА_2 у розмірі 34/100.

Таким чином, експертом у висновку №9505/14-43/1355/15-43 від 31 січня 2015 року не враховувався дійсний розмір частки ОСОБА_2, якій належить в сукупності 51/100 частка спірного житлового будинку, а не 34/100, як зазначено в експертному висновку.

Крім цього, експертом фактично було здійснено заключення про можливість поділу квартири №1 у житловому будинку, тоді як відповідно до правовстанолюючих документів, витягів з реєстру прав власності та інвентаризаційної справи вбачається, що поділ спірного житлового будинку на квартири не здійснювався, а між співвласниками лише склався фактичний порядок користування спірним житловим будинком.

Враховуючи зазначені вище обставини, ухвалою від 02 червня 2015 року по даній справі була призначена експертиза на вирішення якої поставлені питання щодо можливості поділу 68/100 часток житлового будинку з врахуванням частки ОСОБА_1 у розмірі 17/100 та частки ОСОБА_2 у розмірі 51/100.

На виконання вищевказаної ухвали отримано висновок експерта Незалежного інституту судових експертиз за №8265 судової будівельно-технічної експертизи від 22 липня 2015 року відповідно до якого враховуючи ідеальні частки співвласників, частку в одиницях загальної та житлової площі співвласника будинковолодіння розподіл 68/100 частки будинковолодіння, виходячи з часток співвласників 51/100 та 17/100 в даній частині будинковолодіння технічно неможливий.

В судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_7 висновок підтримав та пояснив, що враховуючи порядок користування, який фактично склався між усіма співвласниками спірного житлового будинку та був визначений в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2006 року по справі 2-234/2006 виділ 17/100 часток здійснити неможливо, оскільки він буде суперечити чинним нормам ДБН В.2.2-15-2005.

Згідно ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтєю 58 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд ставить під сумнів правильність висновку №9505/14-43/1355/15-43 від 31 січня 2015 року у звязку з тим, що під час проведення експертизи експертами проводився поділ квартири №1, а не всього житлового будику в цілому, при цьому брався до уваги розмір частки ОСОБА_2 - 34/100, замість 51/100 частки, що їй належать відповідно до матеріалів справи.

Разом з цим, суд відповідно до положень ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, сприяючи повному і об'єктивному розгляду справи, розяснив позивачці право на призначення повторної або комплексної експертизи у разі, якщо вона не погоджується із висновками вищезазначених експертиз.

Однак, позивачка клопотань про призначення повторної або комплексної експертизи не заявляла та наполягала на виділенні частки відповідно до варіанту, запропонованому у висновку №9505/14-43/1355/15-43 від 31 січня 2015 року.

Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки позивачка не надала доказів щодо технічної можливості виділення належної їй частки в ізольовані приміщення, які можуть використовуватися як окремі, або які можна переобладнати в такі окремі приміщення зі збереження їх цільового використання, а допитані в судовому засіданні експерти не усунули суперечностей, викладених в висновку№9505/14-43/1355/15-43 від 31 січня 2015 року, що ставить його під сумнів, як належний доказ в обґрунтування позовних вимог позивача, тому позов задоволенню не підлягає за недоведеністю вимог.

Керуючись ст. ст. 316, 319, 321, 356, 358, 364 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 7, 10, 11, 15, 60, 61, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України суд,-

в и р і ш и в :

У задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області про виділення частки із спільної часткової власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич