Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 44 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І., Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового засідання: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_1, третя особа: Комунальне підприємство «ВЖРЕП №15» Житомирської міської ради, про виселення та зобов'язання повернути житлове приміщення у попередній стан

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Житомирська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 Просила виселити відповідача із квартири АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення і зобов'язати її звільнити житлову площу цієї квартири від особистих речей та привести квартиру №3 до попереднього стану шляхом зведення пошкодженої стіни між кімнатами №№3-3 та 2-4. В обґрунтування позову посилалася на те, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності міста, обслуговується та знаходиться на балансі Комунального підприємства «ВЖРЕП №15». Відповідач, яка проживає в квартирі №2 вказаного вище будинку, зруйнувала стіну між квартирами та самовільно зайняла квартиру №3.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 лютого 2015 року позов задоволено у повному обсязі. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким надати право користування чужим майном (встановити сервітут) для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені в інший спосіб. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що її сім'я в складі дев'яти осіб займає квартиру №2, яка складається із: кухні площею 7,2 кв. м., вітальні площею 5,4 кв. м. та житлової кімнати площею 19,7 кв. м., але норма жилої площі на одну особу становить 13,65 кв. м. Підсобного приміщення вони не мають. Із початку 2011 року неодноразово зверталися до позивача з питання виділення квартири №3, як підсобного приміщення, однак отримали відмову.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Сторони не оспорили того факту, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності міста Житомира, обслуговується та знаходиться на балансі Комунального підприємства «ВЖРЕП №15».

Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню (ч.1 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до листа виконкому Житомирської міської ради від 13 травня 2013 року №25/71-1281-5 квартира №3 за вище вказаною адресою належить до житлового фонду (а.с.92).

Відповідач зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2, що вбачається з довідки про склад сім'ї та акту обстеження житлових умов (а.с.9,77).

Відповідно до змісту акту від 25 лютого 2014 року, затвердженого директором Комунального підприємства «ВЖРЕП-15», ОСОБА_1 самоправно зайняла квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5).

Актом також встановлено, що між квартирами №№ 2 та 3, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1, розбита стіна.

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано, керуючись ч.3 ст.116 ЖК УРСР та ст.391 ЦК України, задовольнив позов у повному обсязі. Оскільки ОСОБА_1 самоправно зайняла квартиру №3, то вона підлягає виселенню із неї без надання їй іншого жилого приміщення. За таких обставин, позивач має право вимагати усунення перешкод шляхом зобов'язання відповідача звільнити квартиру №3 від її особистих речей та відновити пошкоджену стіну, оскільки добровільно відповідач не бажає цього зробити (а.с.6), щоб мати можливість реалізації права розпоряджатися квартирою в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Прохання в апеляційній скарзі відносно надання ОСОБА_1 права користуватися квартирою №3, як підсобним приміщенням, тобто встановити сервітут для задоволення її потреб, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до приписів ст.ст.401,402 ЦК України спір про встановлення сервітуту вирішується судом за позовом особи, яка вимагає його встановлення. Такого позову не заявлено, а суд згідно ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог.

Окрім того, спірна квартира належить до житлового фонду, її статус у встановленому законом порядку не змінювався у відповідності до ст. 8 ЖК УРСР, що виключає її використання, як підсобного приміщення.

Хоча відповідач складом сім'ї із 4 осіб (вона, її донька та двоє неповнолітніх онуків) перебувають на квартирному обліку при міськвиконкомі по Богунському району з 21 квітня 2011 року в загальній черзі №4854 та списку першочергового одержання житла за №1902, але рішення суду не може підміняти рішення уповноваженого органу про надання житла в порядку черговості відповідно до ст.ст.39,42,43,46 ЖК УРСР, оскільки це порушить житлові права тих громадян, які стали на квартирний облік раніше.

Посилання в апеляційній скарзі на площу квартири №2, кількість осіб, що у ній зареєстровано та проживає, а також на норму жилої площі, що регламентована ст.47 ЖК УРСР, не відносяться до предмету доказування. Такі обставини мають правове значення при вирішенні питання про взяття на облік потребуючих поліпшення житлових умов та надання житла.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки суду їм відповідають, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, залишається без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: