Провадження № 2/344/1813/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Польської М.В.

при секретарі c/з Дзюбак Х.Б..

з участю представника позивача Кобрин Ю.І., відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_3 про визнання відповідача таким, що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_1,-

В С Т А Н О В И В:

Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 про втрату права користування житловим приміщенням а саме кімнатою АДРЕСА_1.

У позовній заяві зазначено, що на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 19.04.2010 р. №280 гуртожиток по АДРЕСА_1 було прийнято в комунальну власність та передано на баланс ЖЕО №3, а пізніше згідно рішення від 31.01.2012 року №580-20 на баланс КП «Дирекція замовника». В кімнаті №47 цього гуртожитку зареєстровані двоє осіб ОСОБА_5 наймач ліжко-місця та ОСОБА_3 наймач ліжко-місця, ордер останньому було видано 08.02.2002 року №302. Протягом 2012 року та 2013 року було обстежено дану кімнату та комісією встановлено відсутність відповідача, відсутність його речей, факту несплати комунальних платежів.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.03.2014р. позов задоволено, ухвалою від 15.01.2015р. за заявою ОСОБА_3 від 15.12.2014р. заочне рішення скасовано і призначено справу до розгляду.

Представник позивача просив позов задовольнити.

Відповідач та його представник позов не визнали, просили в позові відмовити.

Суд заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 19.04.2010 р. №280 гуртожиток по АДРЕСА_1 було прийнято в комунальну власність та передано на баланс ЖЕО №3 (а.с.13-14), а пізніше згідно рішення Івано-Франківської міської ради від 31.01.2012 року №580-20 на баланс КП «Дирекція замовника» (а.с.15).

В кімнаті №47 цього гуртожитку були зареєстровані двоє осіб (а.с.11) ОСОБА_5 як наймач ліжко-місця та ОСОБА_3, наймач ліжко-місця, ордер останньому було видано 08.02.2002 року №302 (а.с.16).

Протягом 2012 року та 2013 року було обстежено дану кімнату та комісією встановлено відсутність відповідача, відсутність його речей, факт несплати комунальних платежів наймачем (а.с.6-10), всі акти складені зі слів ОСОБА_5 та мешканців трьох кімнат. В приміщенні кімнати знаходилися речі, що підтверджують факт проживання однієї особи. Про це суду підтверджували також і свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які вказали, що з 2006 року ОСОБА_3 одружився і виїхав з даної кімнати гуртожитку, більше з того періоду він не з'являвся.

Однак, заперечуючи позовні вимоги, відповідач надав докази, що спростовують обставини, зазначені позивачем та свідками.

Так, дійсно ОСОБА_3 в 2006 році одружився, після чого періодично проживав в спірній кімнаті. По місцю реєстрації дружини відповідача за адресою АДРЕСА_2 (квартира батьків дружини) зареєстровано 7 осіб (а.с.78), відповідач там не зареєстрований.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 як наймач ліжко-місця в кімнаті АДРЕСА_1, поміняв замки у дверях в 2011 році, виніс диван відповідача з кімнати, що сам і підтвердив суду, при допиті його як свідка. Отже, перешкоди в користуванні створювались особою, яка була зареєстровані разом з відповідачем в кімнаті, що також підтверджено і довідкою про існування конфлікту між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.79). ОСОБА_5 був звільнений з ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод», якому до передачі в комінальну власність належав гуртожиток, ще в 2009році, що він підтвердив в судовому засіданні. Натомість ОСОБА_3. працює і по даний час на заводі (а.с.80).

З 2014 року ОСОБА_5 почав жити в кімнаті з своєю сім'єю, а після заочного рішення суду від 20.03.2014р. він одразу ж приватизував дану кімнату (а.с.98).

При цьому, судом також встановлено що дані позивача по несплати комунальних платежів наймачем ОСОБА_8, про що також вказувалось в Актах, спростовано наданими відповідачем доказами - квитанціями про оплату всіх комунальних послуг (а.с.61-64,81-89), оглянутих судом в оригіналі.

Постанова Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування

судами Житлового кодексу України" (зі змінами і доповненнями) вказує в п.22 те, що вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, слід з'ясовувати, чи є гуртожитком приміщення, яке займає відповідач. Для цього, зокрема, необхідно витребувати дані про те, чи перебуває будинок, в якому розміщено таке приміщення, у віданні позивача; чи побудований він як гуртожиток або спеціально для нього переобладнаний; чи є дозвіл санепідстанції на його заселення як гуртожитку; чи зареєстрований він як гуртожиток у виконкомі районної, міської, районної в місті Ради; чи видавався відповідно до Положення про гуртожиток ордер на зайняття жилої площі в гуртожитку; чи укомплектований будинок (жиле приміщення) меблями, спеціальним устаткуванням, інвентарем, культурно-побутовими предметами, необхідними для проживання, занять і відпочинку громадян, чи є штати для обслуговування гуртожитку, як оплачується проживання і т.п. Слід враховувати, що гуртожитками є також спеціально побудовані підприємствами, установами, організаціями жилі будинки для малосімейних, щодо яких адміністрацією, органом громадської організації і профспілковим комітетом до початку будівництва прийнято рішення про їх використання як сімейних гуртожитків і вони зареєстровані у виконкомі як гуртожитки.

Якщо гуртожиток надано у зв'язку з роботою, слід з'ясовувати вид трудового договору, укладеного між позивачем і відповідачем, і за яких підстав він був припинений, маючи на увазі, що згідно зі ст.132 ЖК без надання іншого жилого приміщення можуть бути виселені сезонні, тимчасові працівники, які припинили роботу, особи, які працюють за строковим трудовим договором, а також інші працівники, які звільнилися за власним бажанням без поважних причин, або звільнені за порушення трудової дисципліни чи вчинення злочину. При припиненні трудового договору з інших підстав вони, як і особи, перелічені в ст.125 ЖК, можуть бути виселені лише з наданням іншого жилого приміщення.

Хоча даний спір і не стосується виселення, однак стосується факту надання жилого приміщення за трудовими відносинами. Окрім того, п.10 даної Постанови також вказує на те, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членівсім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами.

Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився.

Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Отже право на користування було набуто відповідачем на законних підставах на підставі трудових відносин з підприємством, де і продовжує працювати відповідач, однак це право відповідачем не втрачено, оскільки не встановлено факт не проживання ОСОБА_8 в спірній кімнаті так як він періодично відвідував кімнату при можливості (коли його пускав мешканець кімнати).

Як слідує зі ст..71, 72 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як слідує з ст. 78 ЖК України тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обовязки за договором найму жилого приміщення, що є наявним в даному спорі.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до ст..71, 72 ЖК, керуючись ст.ст.10, 60, 212-215, 224-229 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_3 про визнання відповідача таким, що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 08 червня 2015 року.

Суддя Польська М.В.