Справа № 444/2455/15-ц
Провадження № 2/444/1174/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.,

при секретарі Петришин М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Мацошинської сільської ради Жовківського району, 3-тя особа : Жовківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду із позовом про визнання за ними в порядку спадкування за законом права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті матері, ОСОБА_3.

Свої позовні вимоги, мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3.

До дати своєї смерті ОСОБА_3 проживав в АДРЕСА_1 та був головою двору.

Станом на 31.12.1985 року дане господарство числилося як колгоспний двір.

Відповідно до виписки з погосподарської книги Сопошинської сільської ради були ОСОБА_3, ОСОБА_2.

Свідченням того, що домогосподарство в АДРЕСА_1 належало до колгоспного типу двору є свідоцтво про право особистої власності на будівлі від 28.07.1989 р.

Головою даного двору був ОСОБА_3 .

Таким чином всі вище перелічені особи, являються співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах.

Таким чином частка ОСОБА_3 становить 1/2 частину будинковолодіння, частка ОСОБА_2 становить 1/2 частину будинковолодіння.

ОСОБА_3 розпорядження належним йому майном після його смерті не залишив.

За життя ОСОБА_3 оформив право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, як право колгоспного двору, тобто право спільної сумісної власності.

Однак за життя ОСОБА_3 рішення про розподіл часток між учасниками спільної сумісної власності не було, тому оформити у нотаріальній конторі право на спадщину на частку у вказаному вище будинку після смерті ОСОБА_3 не має можливості.

Через ряд змін в законодавстві ОСОБА_2, ОСОБА_1 не можуть оформити своє право власності на частку в колгоспному дворі.

Донька ОСОБА_3, ОСОБА_4 (сьогодні ОСОБА_1) отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.08.2001 року на земельний пай.

ОСОБА_1 звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі відмовила їй на згадане будинковолодіння у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом.

Просять задоволити позов.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилась, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Клопотань немає.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилась, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Клопотань немає.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були належно повідомлені. Однак, третьою особою Жовківською державною нотаріальною конторою надіслано до суду лист про відсутність заперечень проти позовних вимог позивачів та розгляд справи у відсутності їх представників.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_1 належить задоволити, з наступних підстав.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12.03.1998 року вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

До дати своєї смерті ОСОБА_3 проживав в АДРЕСА_1 та був головою двору.

Станом на 31.12.1985 року дане господарство числилося як колгоспний двір.

Відповідно до виписки з погосподарської книги Сопошинської сільської ради були ОСОБА_3, ОСОБА_2.

Свідченням того, що домогосподарство в АДРЕСА_1 належало до колгоспного типу двору є свідоцтво про право особистої власності на будівлі від 28.07.1989 р.

Головою даного двору був ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Таким чином частка ОСОБА_3 становить 1/2 частину будинковолодіння, частка ОСОБА_2 становить 1/2 частину будинковолодіння.

Відповідно п. 6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Розмір частки члени двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних.

За життя ОСОБА_3 оформив право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, як право колгоспного двору, тобто право спільної сумісної власності про що свідчить свідоцтво про право особистої власності на будівлі від 28.07.1989р.

З пояснень позивачів вбачається, що за життя ОСОБА_3 рішення про розподіл часток між учасниками спільної сумісної власності не було, тому оформити у нотаріальній конторі право на спадщину на частку у вказаному вище будинку після смерті ОСОБА_3 не має можливості.

Через ряд змін в законодавстві ОСОБА_2, ОСОБА_1 не можуть оформити своє право власності на частку в колгоспному дворі, про що свідчить рішення по відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 08.10.2015 р. № 25152578.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрації, передбаченої цим Законом, за таким умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Донька ОСОБА_3, ОСОБА_4 (сьогодні ОСОБА_1) отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.08.2001 року на земельний пай.

ОСОБА_1 звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом на згадане будинковолодіння.

Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз»яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти дружина і батьки померлого.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (чинного на момент дії правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

- якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

- якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Дані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.10,57,60,212-215,226-229 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Мікула В. Є.