У Х В А Л А

24 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Демянчук С.В.

судді: Оніпко О.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2015 року у справі за заявою представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" про визнання правочину недійсним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2015 року заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання правочину недійсним задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 та заборонено ОСОБА_1, здійснювати дії, щодо його реконструкції під виглядом ремонту, знищення інфраструктури вказаного житлового будинку та доведення його до непридатного для проживання стану.

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом зоборони вчинення реєстрації відчуження/ застави житлового будинку АДРЕСА_1 відмовлено.

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався на грубе порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які регулюють підстави, умови та порядок забезпечення позову.

На її обґрунтування зазначав, що ні до матеріалів позовної заяви, ні до матеріалів заяви про забезпечення позову поданої скаржником відповідних доказів не додано, не доведено необхідність застосування заходів забезпечення позову. Всі доводи позивача побудовані на припущеннях, що спростовується

_____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/2323/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Кучина Н.Г.

Доповідач : Демянчук С.В.

матеріалами справи, та не відповідає дійсним обставинам справи.

Вказує, що суд першої інстанції при задоволенні заяви позивача про вжиття захів забезпечення в частині заборони ОСОБА_1, здійснювати дії щодо його реконструкції під виглядом ремонту, знищення інфраструктури вказаного житлового будинку та доведення його до непридатного для проживання стану, порушив положення ст.ст. 321, 322, 323, 383 ЦК України, адже виключно на власнику лежить тягар утримання майна.

Не ґрунтуються на доводах заявника та його позовних вимогах висновки суду про необхідність накладання арешту на майно.

Зазначає, що ні позивач, ні члени його родини не мають зареєстрованого права проживання за адресою АДРЕСА_1 і знаходяться там без достатньої правової підстави.

Судом не було встановлено, що вказане будинковолодіння по АДРЕСА_1 було придбано ще 06 травня 2014 року на підставі рішення суду, що набрало законної сили, а саме на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 вересня 2013 року по справі № 1715/18134/12 про звернення стягнення на предмет іпотеки, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 06 листопада 2013 року, враховуючи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 порушили зобов'язання перед ПАТ КБ "ПриватБанк".

Вказана ухвала суду є заходом тиску на відповідача особами, які у встановленому законом порядку позбулися права власності на нерухоме майно у зв'язку з неналежним виконанням своїх кредитних зобов'язань.

Крім того зазначає, що має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, однак судом проігноровано вказані положення. При обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати.

Заслухавши суддю доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 було подано до Рівненського міського суду Рівненської області цивільний позов до ОСОБА_1, третя особа ПАТ КБ «Приватбанк», про визнання недійсним договір купівлі - продажу будинку АДРЕСА_1 що розташований на земельній ділянці з кадастровим НОМЕР_1, який укладено між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «Приват Банк», який посвідчено 06 травня 2014 року, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, цивільна справа №569/14714/15ц.

Беззаперечно встановлено і не є спростованими обставини того, що спірний будинок АДРЕСА_1 було відчужено ПАТ КБ "Приватбанк" у зв"язку з виконанням рішення Рівненського міського суду від 24 вересня 2013 року за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вважаючи зазначений правочин недійсним, а саме договір купівлі-продажу за яким банком від імені ОСОБА_5, ОСОБА_3 відповідачем придбано спірне будинковолодіння з земельною ділянкою, ОСОБА_3 і звернувся з позовом в справі де він просить вжити заходів забезпечення позову.

Суд обґрунтовуючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову в справі дійшов висновку за необхідне, до закінчення розгляду Рівненським міським судом поданої позовної заяви про визнання оспорюваного правочину недійсним, вжити термінових заходів по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1, а також заборони його реконструкції під виглядом ремонту і знищення інфраструктури, у супротивному випадку, без вчинення судом забезпечення позову, до моменту розгляду справи і в разі задоволення позовних вимог, існує загроза відчуження вказаного житлового будинку будь-яким особам, що в свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання законного рішення суду а також, призведе до знищення майна і доведення його до непридатності, що унеможливить його використання за цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. При обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

П. 2 зазначеної Постанови Пленуму передбачається, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

За правилами, встановленими ст.ст. 10, 11, 57-60, 212, 213 ЦПК України, позивач повинен належно обґрунтувати заяву про забезпечення позову і на підтвердження відповідних обставин подати докази, своїми процесуальними правами сторона в справі розпоряджається на власний розсуд, доказування, а також судове рішення не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Колегією суддів встановлено, що при розгляді клопотання представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову, місцевим судом вищенаведених вимог закону в повному обсязі враховано не було.

Згідно з поясненнями сторін у судовому засіданні апеляційної інстанції, встановлено, що рішення Рівненського міського суду від 24 вересня 2013 року в справі за позовом ПАТ КБ " Приватбанк" до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким звернуто стягнення на спірне будинковолодіння з земельною ділянкою, набрало законної сили та є чинним.

Єдиними підставами для забезпечення позову, в тому числі для накладення арешту на спірний житловий будинок та скоювати дії власником з реконструкції будинку відповідачем, є припущення щодо неможливості або утруднення виконання судового рішення в подальшому, оскільки відсутні належні та достатні докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, про те, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; не з'ясовано обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Колегією суддів встановлено, що місцевим судом вищенаведених вимог закону враховано не було. В оскаржуваній ухвалі не зазначено обґрунтованих обставин щодо необхідності застосувати заходи забезпечення позову та мотивів, у зв'язку з якими місцевий суд дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. При цьому не грунтуються на вимогах закону лише посилання суду на можливість виникнення таких обставин.

Доводи, наведені у заяві представника позивача щодо необхідності забезпечення її позову, як і висновок суду щодо існування реальної загрози утруднення виконання рішення суду у зв'язку з можливим відчуженням будинку чи його пошкодженням, не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, а свідчить лише про наявність між сторонами спору з цього приводу.

У зв'язку з викладеним, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, а заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1, а також заборони його реконструкції під виглядом ремонту і знищення інфраструктури - залишенню без задоволення.

При цьому колегією суддів враховуються ті обставини, що відповідачем придбано спірние будинковолодіння за результатами виконання судового рішення, яке є чинним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала про забезпечення позову судом першої інстанції постановлена з порушення норм процесуального права, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою для її скасування та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2015 року скасувати в частині задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 та заборонено ОСОБА_1, здійснювати дії, щодо його реконструкції під виглядом ремонту, знищення інфраструктури вказаного житлового будинку та доведення його до непридатного для проживання стану та відмовити з задоволенні такої заяви.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : О.В. Оніпко

А.М. Шеремет