Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.12.2015 р. 145/92/15-ц

2/145/207/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Ратушняка І. О.

за участі секретаря Тихої О.Н.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що з 2004 року вона перебувала в фактичному шлюбі з ОСОБА_4.

11 березня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем в даній справі. 22 серпня 2014 року шлюб між нею та ОСОБА_4 було розірвано .

Під час перебування в шлюбі вони з відповідачем побудували жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташовані за адресою: місто Гнівань, Тиврівського району Вінницької області, по вулиці Веселкова, будинок 2, який зареєстрований на ім'я відповідача, земельна ділянка, на якій розташований будинок, приватизована і державний акт на право власності на земельну ділянку також виданий на ім'я відповідача. Крім цього, вони купили автомобіль «Форд Транзит», державний номер НОМЕР_1. Автомобіль теж зареєстровано на ім'я відповідача.

В даний час між нею та відповідачем склались неприязні відносини, вони часто конфліктують по причині того, що не можуть поділити їхнє спільне майно.

Тому вона вимушена звернутись до суду з позовом про поділ майна, а саме: жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: місто Гнівань, Тиврівського району Вінницької області, по вулиці Веселковій, будинок 2, земельної ділянки, яка знаходиться в місті Гнівань Тиврівського району, по вулиці Веселкова, 2, на якій розташований будинок, автомобіля «Форд Транзит», державний номер НОМЕР_1.

Просить розділити жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в місті Гнівань Тиврівського району Вінницької області, по вулиці Веселкова, будинок 2, в натурі між нею та відповідачем, присудивши їй 1/2 частину будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, а іншу частину розміром 1/2 залишити відповідачу, визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, якій розташований спірний жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в місті Гнівань Тиврівського району Вінницької області, по вулиці Веселкова, 2.

Стягнути з відповідача на її користь вартість її частки від купленого автомобіля «Форд Транзит», державний номер АВ 48-10 В А, яка відповідно до ст. ст. 70,71 Сімейного кодексу України складає половину вартості цього майна.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 подали заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої з 11 березня 2006 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу дітей немає.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 серпня 2014 року даний шлюб з відповідачем було розірвано.

Однак ще задовго до офіційної реєстрації цього шлюбу, а саме з 02 квітня 2004 року вони почали проживати з відповідачем однією сім'єю. Спільного житла на той час у них не було, відтак вони проживали на орендованих квартирах спочатку у 5-ти поверховому будинку по вул. Терешкової у м. Гнівань (протягом року), а потім переїхали у трикімнатну квартиру у будинку поряд по вул. Терешкової у м. Гнівань Тиврівського району, де прожили чотири роки.

Вони жили дружно, вели спільне господарство, разом працювали у СТ «Гришовецьке», засновником якого був її чоловік, мали багато планів на майбутнє.

За час сумісного проживання вони з чоловіком за спільні кошти придбали два автомобіля: УАЗ 3303-01, 1987 року випуску та автомобіль "Ford Transit", 2003 року випуску. Зазначені автомобілі зареєстровані на ім'я відповідача.

Крім того, ними за спільні кошти було побудовано житловий будинок у м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області, по вул. Веселковій, 2. Будівництво розпочато навесні 2005 року. На сьогодні вона не має змоги проживати у спірному будинку через неприязні стосунки, які склалися між нею та відповідачем.

Вона намагалася порозумітися з чоловіком, однак він не бажає вирішити спірні питання мирно. Останнім часом відповідач почав заявляти, що будинок та загалом усе майно є лише його майном і він може ним розпоряджатися на власний розсуд.

Відтак вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки встановлення юридичного факту його проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 має значення для належного оформлення права власності, яке придбане в період сумісного проживання, за їхні з ним спільні кошти та внаслідок спільної праці і їхніх спільних трудових зусиль.

Статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка й чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності жінки й чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

До майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім'єю застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності".

Згідно ч.1 ст. 70 СК України ,,у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором " .

Відтак, належна їй частка у спільному майні складає 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області, вул. Веселкова, 2.; УАЗ 3303-01, 1987 року випуску та 1/2 частина автомобіля "Ford Transit", 2003 року.

Зважаючи на те, що в березні 2015 року їй стало відомо про те, що відповідач, без її на те згоди, 27 серпня 2014 року зняв належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль "Ford Transit", 2003 року випуску, з обліку у Немирівського ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області, вона має право на стягнення грошової компенсації за належну їй частку у майні.

Згідно висновку експерта, за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №1116/1117/1118/15-21 від 31.07.2015 року, визначено вартість будинковолодіння №3 по вул. Веселковій у м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області та запропоновано два варіанти його поділу в натурі.

Позивач вважає, що варіант №2 є найбільш прийнятним для рівноцінного та менш затратного поділу і не вплине негативно на зручне користування будинком обома співвласниками, оскільки за таких умов у власність відповідача відійде частина приміщень першого поверху з великим гаражем на чотири автомобіля та сарай.

З урахуванням того, що відповідач, без її на те згоди, продав автомобілі УАЗ 3303-01, 1987 року випуску та "Ford Transit", 2003 року випуску і їх поділ в натурі неможливий, вона має право на отримання грошової компенсації за належну їй 1/2 частку у спільному майні.

Згідно звіту №22 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу, складеного 10.12.2015 року, ринкова вартість автомобіля "Ford Transit", 2003 року випуску становить 122440 грн.; ринкова вартість автомобіля УАЗ 3303-01, 1987 року випуску становить 15790 грн.

Просить встановити факт проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 02 квітня 2004 року по 11 березня 2006 року.

Розділити житловий будинок №2 по вул. Веселковій у м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області, згідно варіанту №2 судової будівельно-технічної експертизи №1116/1117/1118/15-21 від 31.07.2015 року.

Виділити та визнати за нею, ОСОБА_3, право власності на 1/2 частку - 50/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області, вул. Веселкова. 2, до складу якої входять: кладова, площею 2,0 кв.м.; приміщення погребу, площею 31,1 кв.м.; кухня, площею 29,7 кв.м.; сходи, площею 5,3 кв.м.; коридор, площею 11,4 кв.м.; кімната, площею 19,9 кв.м:.; кімната, площею 18,3 кв.м:.; вбиральня, площею 1,5 кв.м.; кімната, площею 6,4 кв.м:.; ванна, площею 3,2 кв.м.; веранда, площею 6,3 кв.м., ґанок, вартістю 4764 грн.; вбиральня "В", вартістю 6291 грн.; вигрібна яма "Г", вартістю 28953 грн.; огорожа №1-5, вартістю 70245 грн.; колодязь "К", вартістю 5803 грн.; Загальна площа приміщень - 135,1 кв.м. Загальна вартість частки складає 616874 грн. 36 коп.

У власність відповідача ОСОБА_4 виділити: 1/2 частку - 50/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області, вул. Веселкова. 2, до складу якої входять: сходи, площею 6,1 кв.м:.; вітальня, площею 17, 2 кв.м:.; санвузол, площею 5,0 кв.м.; котельня, площею 3,9 кв.м:.; сходи, площею 41,9 кв.м.; кімната, площею 12, 9 кв.м.; кімната, площею 12, 9 кв.м.; кімната, площею 13,1 кв.м:.; гараж, вартістю 70856 грн.; літня кухня "Б1", вартістю 52776 грн.; сарай "Б2", вартістю 17836 грн.; вбиральня "В", вартістю 6291,50 грн.; вигрібна яма "Г", вартістю 28953,50 грн.; огорожа №1-5, вартістю 70245,50 грн.; колодязь "К", вартістю 5803 грн. Загальна вартість частки складає 604784 грн. 64 коп.

Визнати за нею, ОСОБА_3, право власності на 1/4 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області, вул. Веселкова, 2.

Стягнути з ОСОБА_4 на її користь 1851 грн. різниці вартості часток у спільному майні подружжя.

Стягнути з ОСОБА_4 на її користь 61220 грн. 1/2 частину вартості автомобіля "Ford Transit", 2003 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_4 на її користь понесені нею судові витрати в розмірі 16 469 грн., а саме: 6333 грн. 60 коп. судового збору; 4547 грн. 40 коп. витрати пов'язані з оплатою експертних послуг; 351 грн. 60 коп. - за проведення експертного авто товарознавчого дослідження; 5236 грн. 40 коп. витрат на правову допомогу.

Позивачка ОСОБА_3 показала, що з квітня 2004 року вони з ОСОБА_4 проживали разом на найманій квартирі. У них був спільний бюджет. В 2006 році вони одружилися. Три-чотири роки вони будували разом будинок, сарай, паркани, а тоді перейшли в будинок. Гроші були у ОСОБА_4, він наймав працівників та оплачував роботу. Вона особисто ОСОБА_4 гроші не давала, розписувалася у відомостях про зарплату.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 позов не визнали, просять відмовити в його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 пояснив, що земельна ділянка належала йому ще до одруження із позивачкою, так як він її отримав в 1997 році. Після розлучення із першою дружиною в 2004 році, при поділі майна, будинок у с.Ворошилівці залишився їй, а йому - недобудований будинок в м.Гнівань. З ОСОБА_3 одружився в 2006 році, до того зустрічалися. Будівництво будинку закінчилося до одруження із позивачкою. Залишалися дрібниці: шпалери, меблі, а тому не переходили жити в хату. З 2004 року ОСОБА_3 з донькою проживала на квартирі. Позивачка йому подобалась, він придивлявся до неї, заїжджав, приходив, допомагав, іноді і ночував. Спільного бюджету у них до одруження не було. Будував будинок та інші будівлі за свої власні кошти. Всі працівники розписувалися у відомостях про отримання зарплати, так як вибирали зароблене товаром. Автомобілі УАЗ та "Ford Transit" продав за дорученням під час шлюбу.

Свідок ОСОБА_5 показала суду, що вона - матір позивача ОСОБА_3 Її донька навесні 2004 року почала проживати з ОСОБА_4, спочатку наймали квартири, бо будувалися. Перейшли в хату десь в 2009 році. З 2004 року до переселення в будинок була в них 2 рази.

Свідок ОСОБА_6 показала суду, що вона - двоюрідна сестра позивача ОСОБА_3 Навесні на проводи завжди збиралися родиною у її мами, в 2004 році приїхала її сестра із ОСОБА_4, представила своїм чоловіком. Телефоном сестра розповідала, що будують дім, що привозять будівельні матеріали. У них була лише один раз, коли вже збудували дім. На квартирах, де позивачка проживала раніше, вона не була.

Свідок ОСОБА_7 показав, що в 2004 - 2005 році працював у водієм у ОСОБА_4, який керував шістьма магазинами, а ОСОБА_3 з 01.07.2004 року була експедитором. Пам'ятає їх як подружжя, оскільки жили в м.Гнівані в п'ятиповерхівці на квартирі, був там рази чотири, підносив речі, віддавав у коридорі. Всіма паперовими справами займався ОСОБА_4, він наймав людей на роботи, розраховувався з ними.

Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає за доцільне позов задоволити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.57 чинного СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

За положеннями чч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної вартості майна на час розгляду справи.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року роз'яснено, що відповідно до ст.12 Закону України «Про власність», чинного на час будівництва будинку та споруд, у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі -продажу, міни, дарування, за правом спадщини.

Оскільки згідно зі ст. 17 ЗК України і ст.14 Закону України «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом.

Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України «Про власність», таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Таке ж право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст. 156 ЖК України обов'язок.

Відповідно до ч. 7 Інструкції "Про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна" рік побудови визначається станом на 1 січня календарного року, наступного за роком в якому завершено будівництво.

Судом встановлено, що з 11 березня 2006 року по 22 серпня 2014 року сторони перебували у шлюбі (а.с.3).

Земельна ділянка по вул. Веселковій, 2 в м.Гнівань Вінницької області, на якій знаходиться спірні житловий будинок і господарські споруди, призначена для будівництва житлового будинку і господарських споруд, відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт №435 від 24.11.1997 (а.с. 30) ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво на земельній ділянці масиву Південного м.Гнівань на підставі рішення виконкому Гніванської міської ради від 25.07.1997 р. №149.

Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЕ №680988 (а.с.45) видано на ім'я відповідача 20.05.2008 року .

Відповідачка автоматично права власності на вказану земельну ділянку не набула, її прізвище як співвласника в державному акті на право приватної власності на землю не зазначене. Спеціальний додаток з державного акта, який видається за наявності інших співвласників земельної ділянки, відсутній. Тому вказана земельна ділянка не належить до спільного майна подружжя ї є особистою приватною власністю позивача.

Відповідно до рішення Тиврівського районного суду від 23.08.2004 р. (а.с.27-28), поділивши спільне майно подружжя між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 за ОСОБА_4 визнано право власності на незавершений будівництвом житловий будинок, розташований у "Південному" масиві м.Гнівань, готовність якого становить 33% вартістю 16940 грн.

Рішенням Гніванської міської ради про присвоєння порядкового номера житловим будинкам та земельним ділянкам №210 від 12.07.2007 р. (а.с.31). житловому будинку в м.Гнівань, по вулиці Веселковій, що належить ОСОБА_4, присвоєно порядковий номер "2 ".

Будівництво житлового будинку з господарськими спорудами велось ОСОБА_4 без участі позивача ОСОБА_3 з дев'яностих років і було завершено у 2006 році, що стверджується інвентаризаційною справою 2445 (а.с.38-41), накладними та ордерами на відпуск матеріалів для будівництва за 1992-1997 роки (а.с.48-58), технічним паспортом КП ВООБТІ (а.с.32-37), у якому рік побудови будинку зазначено 1997-2006 р., всі інші будови - 2006 року, а відповідно до ч. 7 Інструкції "Про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна" рік побудови визначається станом на 1 січня календарного року, наступного за роком, в якому завершено будівництво. Відповідно будівництво завершено в 2005 році.

Роботи по газифікації будинку виконані в 2005 році, що стверджується робочим проектом газифікації житлового будинку (а.с.42-44).

02.04.2008 року ОСОБА_4 видано Свідоцтво про право власності №553 на житловий будинок з господарськими будівлями (а.с.29). 20.05.2008 р. йому видано державний акт (а.с.45)

Суд вважає, що оскільки спірний житловий будинок не придбаний, а збудований в період з 1997 року по 2005 рік, за власні кошти відповідача, на відведеній йому у встановленому порядку, земельній ділянці, то факт видачі свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок під час шлюбу та державного акта на земельну ділянку не може бути підставою для визнання права спільної власності подружжя на це майно, а тому житловий будинок з господарськими спорудами по вул.Веселкова, 2 в м.Гнівань Тиврівського району та земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_4 та не підлягає поділу між сторонами.

Доказів спільного побуту, взаємних прав та обовязків, на підтвердження факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в період з 02 квітня 2004 року по 11 березня 2006 року суду позивачем не надано, а ОСОБА_4 заперечуються дані обставини, а тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо підтвердження проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з весни 2004 року однією сім'єю не можуть бути доказами зазначених обставин, оскільки ОСОБА_5 є заінтересованою особою, матір"ю позивачки, крім того, коли донька проживала на квартирах у м.Гнівань була у неї 2 рази, ОСОБА_6 - двоюрідна сестра позивачки, та була у гостях в будинку, де проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_3 після одруження лише один раз

Під час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 придбано автомобілі УАЗ 3303-01, 1987 року випуску (14.04.2006 року) та автомобіль "Ford Transit", 2003 року, (у 2008 році), що стверджується обліковими картками приватного транспортного засобу (а.с.160, 161).

Відповідно до облікової картки №47258100 від 27.08.2014 р. автомобіль "Ford Transit", 2003 року випуску, знято з обліку у Немирівському ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області.

За клопотанням представника позивача судом призначено автотоварознавчу експертизу, відповідно висновку експерта №1940/1941/15-21 від 29.10.2015 р. (а.с.173) визначити ринкову вартість автомобіля УАЗ 3303-01, 1987 року випуску, д.н.з.АВ6062, та автомобіля "Ford Transit", 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, за наданими матеріалами справи не визнається за можливе, оскільки відсутні відомості про технічний стан та пробіг вказаних транспортних засобів, не враховано їх технічний стан та пробіг на час проведення оцінки, а автомобілі не можуть бути досліджені експертом.

Однак оскільки відповідно до довідки-рахунку від 29.08.2014 року (а.с.164) вантажний автомобіль "Ford Transit", 2003 року випуску продано відповідачем після розірвання шлюбу за 54310 грн., а тому позивачка ОСОБА_3 має право на стягнення грошової компенсації за належну їй частку у вказаному майні, а саме 27155 грн. (54310:2).

Суд не бере до уваги звіт №22 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 10.12.2015 р., оскільки судом дослідження не призначалося, думка учасників судового розгляду щодо його призначення не з'ясована, експерта не попереджено про кримінальну відповідальність.

Згідно ст.88 ЦПК України суд присуджує судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст.3, 21, 36, 57, 60, 63, 70, 71, 74 СК України, ч. 3 ст. 368, 372 ЦК України, Постановою №7 Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення " № 5 від 31.03.1995 ,

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1/2 частину вартості автомобіля "Ford Transit", 2003 року випуску, що становить 27155 (двадцять сім тисяч сто п'ятдесят п'ять) гривень.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 657 ( шістсот п'ятдесят сім) гривень 11 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ратушняк І. О.