Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/694/15-ц

25 листопада 2015 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді: Безбородько В.А.

секретаря: Дмитрук С.І.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представник відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про оплату заробітної плати ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про оплату заробітної плати .

Причиною звернення до суду послужило те, що 17 вересня 2009 року згідно наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» №IF-КП-2009/1-2/ позивач був прийнятий на роботу на посаду охоронник цінностей Департаменту офісної охорони Івано-Франківської філії ПриватБанку, (місце розташування філії у м. Івано-Франківськ).

14 жовтня 2010року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений трудовий договір №1576 і 15 жовтня 2010року він переведений на посаду водія інкасатора-охоронника напрямку перерахунку та інкасації грошових коштів відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», який розташований в м. Надвірна.

На підставі наказу №IF-КП-2012-38-к від 14.02.2012р. він 15.02.2012р. звільнений з роботи за згодою сторін на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці від 19.06.2007р. з посиланням на дату та номер наказів про прийняття та звільнення.

Протягом всієї роботи у ПАТ КБ «ПриватБанк» у період з 15.10.2010року по 15.02.2012рік позивач отримував заробітну плату у вигляді посадового окладу згідно зі штатним розкладом, однак без врахування доплати до посадового окладу в розмірі 25 відсотків, як працівнику відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», який розташований в м. Надвірна, що має статус гірського.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" від 15.02.1995 року №56/95-ВР умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Його статус особи, що постійно проживає і працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського, підтверджується відповідним посвідченням серія 2Б №009585 виданого 23.05.2007р. Делятинською селищною радою, копію якого позивач при прийнятті на роботу представляв у банку.

Згідно п.5.6. Трудового договору №1576 від 14.10.2010р. Банк взяв на себе зобовязання забезпечити йому, як працівнику гарантії та пільги, встановлені трудовим законодавством.

Однак в порушення вимог трудового договору та Постанови КМУ №648 від 11.08.1995 року відповідач не нараховував і не виплачував доплату до посадового окладу в розмірі 25 відсотків.

Також, під час його роботи на посаді водія інкасатора-охоронника напрямку перерахунку та інкасації грошових коштів у Надвірнянському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» позивач неодноразово залучався до роботи в надурочний час, що підтверджується табелями працівника, копії яких долучені до позовної заяви.

Таким чином, у період з 15.10.2010року по 15.02.2012року він працював у вихідні дні в надурочний час, про що кожного разу розписувався в журналі інструктажів і про що відповідачем мали бути складені окремі табелі обліку робочого часу, які містяться у ПАТ «Приватбанку». Але оплату за відпрацьований ним надурочний час адміністрація відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» мені при звільнені не провела.

Згідно ст.. 106 КЗпП України оплату роботи в надурочний час має бути проведено в подвійному розмірі. Він неодноразово звертався до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням виплатити заробітну плату за роботу в надурочний час у вихідні дні. Проте, адміністрація відмовляється виплачувати йому заробітну плату за роботу в надурочний час при цьому жодних причин не пояснює.

З Аудиторського висновку спеціаліста незалежної аудиторської фірми від 19.12.2012року вбачається, що розмір доплати за роботу в гірському населеному пункті за період з жовтня 2010р. по лютий 2012року яку має мені сплатити відповідач становить 8855,82грн. і суму компенсації за невчасну виплату доплат за період з 16.02.2012р. по 14.12.2014року становить 157621,56грн.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просять постановити рішення, яким стягнути з відповідача в користь позивача 166477,38 грн. заборгованості по заробітній платі за роботу в гірській місцевості та зобов»язати відповідача на рахувати та виплатити позивачу оплату в подвійному розмірі за роботу в надурочний час та у вихідні дні, а також стягнути судові витрати.

Представник відповідача позов не визнала, суду пояснила, що позовні вимоги позивача суперечать закону, оскільки згідно постанови КМ України № 648 від 11.08.1995 року збільшенню на 25% підлягають лише мінімально гарантовані посадові оклади та тарифні ставки працівникам у гірських районах.

ОСОБА_1 посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту (або копія) не було надано ані при прийомі на посаду охоронника за сумісництвом, ані при переведенні на посаду водія-інкасатора-охоронника. Тому право на підвищення окладу працівником не було використано через його бездіяльність, а саме: ненадання роботодавцеві документів, які надають право на отримання даної гарантії.

Відповідно до ч. 3 ст. 71 КЗпП України, залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Згідно з ч. 1 ст. 72 КЗпП України, робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою І сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Відповідно до ст. 107 КЗпП, робота у святковий і неробочий день оплачується у подвійному розмірі. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у вихідний, святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

З урахуванням положень чинного законодавства України залучення працівників до роботи у вихідні, неробочі та святкові дні в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» провадиться за письмовим наказом розпорядженням) керівника, в якому, серед іншого, вказуються причини необхідності виходу на роботу в такі дні, перелік працівників, форма компенсації за роботу у вихідний (святковий, І неробочий) день. Можливість отримати грошові кошти або інший день відпочинку за роботу у вихідні, святкові і неробочі дні у працівника є при наявності затвердженого уповноваженою особою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» наказу або розпорядження про залучення працівника до роботи і у ці дні, в якому буде конкретно визначений вид компенсації за роботу у вихідний день або шляхом надання іншого дня відпочинку, або у грошовій формі.

ОСОБА_1 при переведенні на посаду водія-інкасатора-охоронника було встановлено графік роботи № 2 40-годинний робочий тиждень (8-годинний робочий день, початок роботи з 8.30, робочі дні з понеділка по п'ятницю, вихідні субота, неділя), що підтверджується табелями обліку робочого часу працівника за весь період роботи на зазначеній посаді . Крім того, надані позивачем копії табелів за вказаний період також відповідають встановленому графіку роботи працівника, і не підтверджують фактів виходу на роботу у вихідні або святкові дні. Надані позивачем копії сторінок журналу інструктажів вважає неналежним доказом, оскільки дані з них не підтверджують фактичного виконання роботи працівником у зазначені вихідні дні та кількості відпрацьованого ним часу за кожен день. З огляду на вищенаведене вважає позов безпідставним, відтак, таким, що не підлягає задоволенню.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав:

17 вересня 2009 року згідно наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» №IF-КП-2009/1-2/ ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду охоронник цінностей Департаменту офісної охорони Івано-Франківської філії ПриватБанку, (місце розташування філії у м. Івано-Франківськ).

14 жовтня 2010року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений трудовий договір №1576 і 15 жовтня 2010 року він переведений на посаду водія інкасатора-охоронника напрямку перерахунку та інкасації грошових коштів відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», який розташований в м. Надвірна.

На підставі наказу №IF-КП-2012-38-к від 14.02.2012р. він 15.02.2012р. звільнений з роботи за згодою сторін на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці від 19.06.2007р. з посиланням на дату та номер наказів про прийняття та звільнення.

Протягом всієї роботи у ПАТ КБ «ПриватБанк» у період з 15.10.2010року по 15.02.2012рік позивач отримував заробітну плату у вигляді посадового окладу згідно зі штатним розкладом.

Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" встановлено, що статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного

пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1996 р. № 345, посвідчення є документом, який підтверджує, що громадянину (громадянці) надано статус особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, на підставі якого надаються пільги, встановлені нормами статей 3 і 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні".

Таким чином, отримання права на додаткові гарантії та пільги у зв'язку із проживанням (роботою, навчанням) на території гірького населеного пункту виникає після отримання особою посвідчення встановленого зразку.

Чинним трудовим законодавством України роботодавець не наділений широкими повноваженнями щодо витребування у працівника документів, які надають право працівнику на отримання додаткових пільг.

Згідно з ч. 2 ст. 24 КЗпП України, при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством. - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Трудовим законодавством України не передбачені права та обов'язки роботодавця щодо витребування у працівника при прийнятті на роботу або під час роботи посвідчення громадянина, що проживає, працює на території населеного пункту, якому у встановленому

законодавством порядку надано статус гірського. Таким чином, реалізація цієї пільги є правом особи, а не обов'язком роботодавця, тому надаватись вона має за заявою особи та пред'явлення нею посвідчення особи, яка проживає, працює на території гірського населеного пункту.

ОСОБА_1 посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту (або копія) не було надано ані при прийомі на посаду охоронника за сумісництвом, ані при переведенні на посаду водія-інкасатора-охоронника, що вбачається з аннотації про прийом на роботу за сумісництвом ОСОБА_1

Тому право на підвищення окладу працівником не було використано через його бездіяльність, а саме: ненадання роботодавцеві документів, які надають право на отримання даної гарантії.

Пільги громадянам, яким надано статус особи, що проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, визначені у ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 року № 648 «Про умови праці осіб, які працюють у гірських районах» установлено, що на підприємствах, в установах, організаціях та військових частинах, розташованих на територіях населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, визначені генеральними, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25 відсотків.

Крім того, Постановою КМУ № 648 від 11.08.1995 р. встановлено, що на 25 відсотків підлягають підвищенню тарифні ставки і посадові оклади перелічених в абз. 1 працівників, які визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням. Сфера укладання перелічених угод, їх сторони визначені ст. ст. 2, 3 Закону України :'Про колективні договори і угоди" № 3356-ХП від 01.07.1993 р. Згідно із ч. 3 ст. 2 цього Закону, угода укладається на державному, галузевому, регіональному рівнях на двосторонній основі. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. З Закону № 3356-ХП, сторонами генеральної угоди виступають: професійні спілки, які об'єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди, та власники або уповноважені ними органи, які об'єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди, на підприємствах яких зайнято більшість найманих працівників держави. Сторонами угоди на галузевому рівні є власники, об'єднання власників або уповноважені ними органи і профспілки чи об'єднання профспілок або інших представницьких організацій трудящих, які мають відповідні повноваження, достатні для ведення переговорів, укладення угоди та реалізації її норм на більшості підприємств, що входять у сферу їх дії. Угода на регіональному рівні укладається між місцевими органами державної влади або регіональними об'єднаннями підприємців, якщо вони мають відповідні повноваження, і об'єднаннями профспілок чи іншими уповноваженими трудовими колективами органами.

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" не є стороною генеральної угоди, угоди на галузевому чи регіональному рівнях, оскільки це не передбачено чинним законодавством України, так само як і не передбачені повноваження Кабінету Міністрів України щодо встановлення (в тому числі за його дорученням) тарифних ставок та посадових окладів для працівників комерційних банків чи підприємств приватної форми власності.

Виходячи з вищенаведеного, за розмір гарантії в сфері оплати праці слід брати розмір встановленої на визначений період мінімальної заробітної плати, який становив:

у 2010 році від 907 грн. до 922 грн. (з жовтня по грудень);

у 2011 році від 941 грн. до 1004 грн.;

у 2012 році 1073 грн. (до першого квітня).

Оклад Позивача з моменту переведення на посаду водія-інкасатора-охоронника до звільнення становив 2447,58 грн., тобто фактично був набагато вище, ніж підвищена на 25% мінімальна заробітна плата, встановлена у період з жовтня 2010 року по лютий 2012 року. Оскільки мінімальні гарантії в оплаті праці ОСОБА_1 (оклад) за час роботи були значно вищі за мінімальні розміри заробітної плати, встановлені на кожен рік законами про державний бюджет, позовні вимоги про стягнення доплати 25 відсотків до посадового окладу відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" є безпідставними.

Як вже було зазначено вище, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" не є стороною генеральної угоди, угоди на галузевому чи регіональному рівнях.

Згідно з ч. 2 ст. 87 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Колективний договір в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутній, також до банку не надходили відомості про створення органу первинної профспілкової організації або обрання іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу.

У зв'язку із викладеним, при встановленні форм і систем оплати праці співробітників банку відповідач керувався встановленими законодавчо мінімальними гарантіями в оплаті праці розміром мінімальної заробітної плати на кожний період у відповідності до законів України про державний бюджет на кожний рік.

Таким чином, з боку відповідача було повністю виконано вимоги Постанови КМУ від 11.08.1995 р. № 648 про підвищення окладу на 25% від встановленої мінімальної гарантії в оплаті праці, працівникові встановлено підвищений оклад порівняно із мінімальною заробітною платою, відтак позовні вимоги про стягнення доплати є безпідставними.

Стосовно оплати за роботу надурочно та у вихідні, святкові дні

Відповідно до ч. 3 ст. 71 КЗпП України, залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Згідно з ч. 1 ст. 72 КЗпП України, робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Відповідно до ст. 107 КЗпП, робота у святковий і неробочий день оплачується у подвійному розмірі. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у вихідний, святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

З урахуванням положень чинного законодавства України залучення працівників до роботи у вихідні, неробочі та святкові дні в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» провадиться за письмовим наказом розпорядженням) керівника, в якому, серед іншого, вказуються причини необхідності виходу на роботу в такі дні, перелік працівників, форма компенсації за роботу у вихідний (святковий, неробочий) день. Можливість отримати грошові кошти або інший день відпочинку за роботу у вихідні, святкові і неробочі дні у працівника є при наявності затвердженого уповноваженою особою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» наказу або розпорядження про залучення працівника до роботи і у ці дні, в якому буде конкретно визначений вид компенсації за роботу у вихідний день або шляхом надання іншого дня відпочинку, або у грошовій формі.

ОСОБА_1 при переведенні на посаду водія-інкасатора-охоронника було встановлено графік роботи № 2 40-годинний робочий тиждень (8-годинний робочий день, початок роботи з 8.30, робочі дні з понеділка по п'ятницю, вихідні субота, неділя), що підтверджується табелями обліку робочого часу працівника за весь період роботи на зазначеній посаді. Крім того, надані Позивачем копії табелів за вказаний період також відповідають встановленому графіку роботи працівника, і не підтверджують фактів виходу на роботу у вихідні або святкові дні.

Надані позивачем копії сторінок журналу інструктажів, суд вважає неналежним доказом, оскільки дані з них не підтверджують фактичного виконання роботи працівником у зазначені вихідні дні та кількості відпрацьованого ним часу за кожен день.

В ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відсутні накази або розпорядження про залучення ОСОБА_1 до роботи у вихідні, святкові та неробочі дні. Табелі обліку робочого часу ОСОБА_1 за період роботи з жовтня 2010 р. по лютий 2012 р. спростовують твердження позивача про залучення до роботи у вихідні дні.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до переконання, що позовна вимога про стягнення заробітної плати за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні є безпідставною та не підлягає до задоволення.

Не підлягає також до задоволення позовна вимога щодо стягнення компенсації , тому що вона є похідною від вимоги про стягнення заробітної плати.

Як було викладено вище, заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем відсутня, оскільки за час роботи ОСОБА_1 усі належні йому суми нараховувались та виплачувались в повному обсязі, остаточний розрахунок здійснено в день звільнення. Оклад позивачеві було встановлено з урахуванням положень Постанови КМУ від 11.08.1995 р. № 648, тобто у підвищеному розмірі за мінімальну заробітну плату; до роботи у вихідні та святкові дні позивач не залучався, заробітна плата виплачена повністю у відповідності до даних табелю обліку робочого часу.

На підставі викладеного, ст.43 Конституції України, ст.5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15 лютого 1995 року із змінами та доповненнями, постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 року за №648 "Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах", ст.ст. 71,72,107, 106, 231, 233, 237-1, 238 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 209, 213, 214, 215 ЦПК України, -суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про стягнення заробітної плати за роботу в гірській місцевості, компенсації за невиплачену заробітну плату та зобов»язання нарахувати та виплатити оплату в подвійному розмірі за роботу в надурочний час та у вихідні дні, а також компенсацію за несвоєчасну виплату доплати за роботу в надурочний час відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Безбородько В.А.

Повний текст рішення виготовлено 27.11.2015 року