Справа № 444/3078/14 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/783/3055/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Брийкайло М.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП ,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 18030 грн. 76 коп. матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 150000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в користь ОСОБА_2 5000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що не згідний з рішенням суду в частині відмови у стягненні в користь позивачки 3500 грн. витрат на правову допомогу, оскільки висновок суду викладений у рішенні не відповідає дійсним обставинам справи та суперечать вимогам процесуального права. Вважає, що оскільки позивачем було дійсно оплачено 3500 грн. витрат на правову допомогу, а відтак позовна вимога в цій частині є правомірною та підлягає до задоволення. Із врахуванням вищевикладеного просить суд змінити рішення суду першої інстанції та в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу - задовольнити. В решті рішення залишити без змін.

Крім того, рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що дане рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вважає, що судом неправильно досліджено ті обставини, які мають значення для справи та не надана їм належна оцінка, та не доведено ті обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Зазначає, що під час слухання справи в суді встановлено, що він не уникав після винесення вироку по кримінальній справі зустрічей з позивачем та намагався добросовісно виконувати домовленості з останньою про відшкодування збитків матеріального характеру, а саме виплачувати щомісячно по 1000 грн., що й він робив. На момент розгляду справи в суді він виплатив 30000 грн., що частково підтвердили свідки. Однак, судом не вірно зазначено, що в цю суму входило 12000 грн. на пам'ятник, оскільки в судовому засіданні апелянт стверджував, що давав кошти згідно домовленості про виплату щомісячно 1000 грн. на будь-які витрати потерпілих. Також, посилається на те, що суму моральної шкоди в розмірі 150000 грн. він не в змозі сплатити оскільки хворіє на цукровий діабет, інших доходів не отримує, на даний час не працює та є інвалідом. Враховуючи вищевикладене просить суд змінити рішення суду першої інстанції, відмовивши повністю в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 18030 грн. 76 коп. та стягнути з нього моральної в меншому розмірі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, розглянути справу у його відсутності. На переконання колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів її апеляційної скарги та заперечення доводів апеляційної скарги ОСОБА_4, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок винних дій (грубого порушення правил дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу) ОСОБА_4 було завдано моральну та матеріальну шкоду ОСОБА_2.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративного правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії вчинені вони цією особою.

Матеріалами справи та судом встановлено, що вироком Жовківського районного суду Львівської області від 30.04.2013 року ОСОБА_4 визнано винним за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу і України і засуджено на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати і транспортними засобами строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Як вбачається із вказаного вироку, ОСОБА_4 засуджено за те, що він 19 серпня 2012 року біля 15.30 год. керуючи автомобілем марки "Мерседес Бенц Спрінтер", реєстраційний номер НОМЕР_1. рухаючись автодорогою сполученням Ковель-Жовква в напрямку до м. Ковель. на ділянці дороги 157 км. + 420м, що у с. В`язова, Жовківського району, здійснюючи маневр обгону іншого транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху, чим створив небезпеку для водія зустрічного руху автомобіля марки «Нісан Прем`єра», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6, який рухався в напрямку м.Жовква і який був позбавлений можливості своїми односторонніми діями уникнути ДТП, а водій ОСОБА_4 з моменту виникнення небезпеки для руху, яким був автомобіль марки «Нісан Прем`єра», не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним автомобіля, не змінюючи напрямку руху і маючи при цьому можливість попередити зіткнення транспортних засобів, змінив напрямок ліворуч і такими своїми діями створив аварійну обстановку, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних.

Внаслідок ДТП водій автомобіля марки "Нісан Прем`єра", реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 загинув на місці події, пасажири цього ж автомобіля потерпіла ОСОБА_2 отримала тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення, потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Як учасник дорожнього руху ОСОБА_4 порушив ряд діючих Правил дорожнього руху. Підсудний ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину визнав фактично повністю, вбачається з копії вироку долученого позивачем до матеріалів справи. Даний вирок не оскаржувався і вступив в законну силу.

Крім того судом встановлено, що ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_2 перебували у цивільному шлюбі, що підтверджується актом складеним комісією за № 40 від 31.08.2012 року.(а.с.6). За час перебування в шлюбі в них народилася дочка ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_4. (а.с.5). З копії свідоцтва про смерть НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.4)

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У вищезгадуваному ДТП було пошкоджено автомобіль «Нісан Премєра» д.н.з НОМЕР_2, зареєстрований 26.06.2008 року на ОСОБА_2, що вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тобто належав позивачу з померлим ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України.(а.с.6)

Відповідно до висновку №523/24/12 експертного автотоварознавчого дослідження по заяві ОСОБА_8 від 28.09.2012 року вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Нісан Прем`єра», реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на момент виконання дослідження становить 67030,76 грн. (а.с.17-37)

За послуги по проведенню експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «Нісан Прем`єра», реєстраційний номер НОМЕР_2 позивачем була сплачена оцінювачу суму в розмірі 1000 грн., що вбачається з копії товарного чеку №523 від 28.09.2012 року знаходиться в експертному автотоварознавчому висновку.

Відтак, загальний розмір матеріальних збитків завданих позивачу становить 68 030, 76 грн.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі-Закону), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 29 цього Закону визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи (п. 21.1. ст. 12 вказаного Закону).

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п.3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За таких обставин суд першої інстанції керуючись вимогами ст. 1194 ЦК України прийшов до вірного висновку, що в користь ОСОБА_2 підлягає стягненню із ОСОБА_4 різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка складає 18 030, 76 грн. (68 030, 76 грн. - 50 000 грн.). Враховуючи ту обставину, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної позивачу ОСОБА_2 пошкодженням транспортного засобу, згідно з висновком № 523/24/12 від 28.09.2012 року, становить 67 030,76 грн., страховиком виплачено страхове відшкодування в межах ліміту в розмірі 50 000 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_4 в користь позивача моральної шкоди в розмірі 195000,00 грн. то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що така підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, що завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує наявність такої, протиправність дій її заподіювачів (відповідачів), причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням відповідачів.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з'ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Із врахуванням наведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з врахуванням ст. 23 ЦК України, роз'яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 ( з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», висновки суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди в повній мірі відповідають обставинам справи, є обґрунтованими, а тому, на думку колегі, є правильними.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

Б.М.Гриновець