Провадження № 22-ц/780/3820/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 45 23.06.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

23 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Савченка С.А., Касьяненко Л.І.,

за участю секретаря: Франюк Т.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: комунальний вищий навчальний заклад Київської обласної ради «Білоцерківський гуманітарно-педагогічний коледж» про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 28 серпня 1998 року їй, відповідачу та дочці ОСОБА_4 була надана квартира №4 у м.Біла Церква Київської області по вул.Революції, будинок №16, який знаходиться на балансі Комунального вищого навчального закладу Київської обласної ради "Білоцерківський гуманітарно-педагогічний коледж". Відповідач з 13 лютого 2008 року фактично в квартирі не проживає, переїхав жити до своїх батьків в с. Олійникова Слобода Білоцерківського району Київської області. Оскільки він участі в утриманні квартири не бере, комунальні послуги не сплачує, просила визнати його таким, що втратив право користування зазначеною квартирою.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що спірне жиле приміщення складається з однокімнатної квартири житловою площею 17,7 кв.м під №4 у будинку №16 по вул.Революції у м.Біла Церква Київської області, який згідно з довідкою №1904 від 23 грудня 2014 року, виданою Комунальним вищим навчальним закладом Київської обласної ради "Білоцерківський гуманітарно-педагогічний коледж", належить зазначеному коледжу, а в квартирі №4 цього будинку зареєстровані сторони та їх дочка ОСОБА_4

Як вбачається з ордеру, право зайняти житлову площу з сімєю із трьох чоловік було надано відповідачу 28 серпня 1998 року.

Згідно зі свідоцтвом, сторони розірвали шлюб 13 лютого 2008 року.

'

Сторонами визнали, що відповідач пішов з квартири у 2008 році через конфліктну ситуацію в сімї. .

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з положень ст. ст. 9, 63, 71 ЖК України та прийшов до висновку, що саме відповідач є наймачем спірного жилого приміщення, а члени його сім»ї не мають права звертатись до суду з вимогою про визнання наймодавця таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а фактично розірвати договір найму.

З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не ґрунтується на нормах матеріального права, а суд не розрізняє поняття «наймач» та «наймодавець» та «розірвання договору найму» з «визнанням особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням».

З матеріалів справи вбачається, що позов заявлено про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, на підставі ст.. 71 ЖК України, відповідно до якої при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

За правилами ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до положень ст. 64 ЖК України члени сім»ї наймача, в тому числі і колишні, мають такі ж права і обов»язки, як і наймач, тому висновок суду про відсутність у позивачки права на звернення до суду з даним позовом є помилковим.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був відсутній у спірному житловому приміщенні понад 7 років, вимог про вчинення йому перешкод в користуванні спірним приміщенням та вимог про вселення за вказаний час ним не заявлялись, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні позову.

Як вбачається з висновку від 03 січня 2015 р. дільничного інспектора міліції 2-го МВМ Білоцерківського MB ГУМВСУ в Київській області, відповідач протягом тривалого строку за місцем реєстрації не проживав. 31 грудня 2014 року відповідач намагався повернутись до місця свого проживання, однак ключів від квартири не мав, а позивач відмовилась їх давати, посилаючись на відсутність другого комплекту.

Проте намагання відповідача зайти у спірну квартиру 31 грудня 2014 року не може бути враховане судом як підстава для продовження строку відсутності у квартирі, оскільки це відбулося після подання позивачкою даного позову до суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідач був відсутній у спірному житловому приміщенні понад встановлені ст.. 71 ЖК України строки без поважних причин, у зв»язку з чим він втратив право користування цим приміщенням.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення неповно встановив фактичні обставини справи, не визначився із характером правовідносин сторін та правовою нормою, яка підлягає до застосування при їх вирішенні, тобто ухвалив рішення з порушенням норм ст. ст. 212-214 ЦПК України, а тому дане рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: комунальний вищий навчальний заклад Київської обласної ради «Білоцерківський гуманітарно-педагогічний коледж» про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою № 4, в будинку № 16, по вулиці Революції, у місті Білій Церквій в зв»язку з його відсутністю понад шість без поважних причин.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 515 гривень 40 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді