Справа № 752/8539/15-ц
Провадження №: 2/752/4009/15
У Х В А Л А

05.06.2015 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ладиченко С.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, штрафних санкцій та моральної шкоди за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, штрафних санкцій та моральної шкоди за договором позики.

Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу відповідач ОСОБА_2 є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1

Згідно із ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Розгляд справи належним судом є гарантією процесуальних прав не тільки позивача, а й відповідача.

Позивач просить прийняти справу до провадження до суду за його місце проживанням на підставі ч.8 ст.110 ЦПК України. Але ці правила підсудності не може бути застосовані при розгляді питання про прийняття позову про стягнення суми боргу за договором позики до суду.

Договір позики передбачає передачу позикодавцем у власність позичальникові грошових коштів, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві суму позики.

В договорі позики з приводу якого заявлений позов, в п.8.1. вказується на те що «суперечки за цим договором вирішуються у встановленому порядку, згідно норм чинного законодавства України, за місцем виконання договору, згідно п.4.2. даного договору». Пункт 4.2. договору позики з приводу якого заявлений позов, передбачає що повернення грошових коштів(місце виконання цього договору) здійснюється за місцем знаходження позикодавця.

При цьому позивач безпідставно ототожнює повернення грошових коштів позичальником як «місце виконання договору». Це не відповідає закону, оскільки договір позики є двостороннім договором, згідно якого сторони наділяються певним комплексом прав та обовязків, ці права та обовязки діють протягом певного часу, а виконанням договору є як передача грошових коштів позичальнику так і отримання грошових коштів, користування грошовими коштами, повернення грошових коштів позикодавцю. Таким чином виконання договору позики не співпадає з місцем проживання позикодавця.

Договір позики не відноситься до договорів виконання яких через свої особливості можливе лише в певному місці.

Відповідно до п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ № 3 від 01.03.2013 року, суди повинні виходити з того, що правила підсудності справ у цивільному судочинстві можуть визначатися лише процесуальним законом.

За приписом п. 4 ч.3 ст.121 ЦПК України позовна заява повертається позивачу у випадках коли справа не підсудна цьому суду.

За приписом ст.115 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановлюється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилається позивачеві.

Керуючись п.4 ч.3 ст. 121 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, штрафних санкцій та моральної шкоди за договором позики повернути позивачеві для подання до належного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя С.В. Ладиченко.