справа №619/5422/14-ц
провадження №2/619/212/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року Дергачівський районний суд

Харківської області

у складі: головуючого судді Якименко Л.О.

при секретарі Ломановій І.А.

за участю позивача ОСОБА_1,

представника

позивача ОСОБА_2.

представника

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про стягнення суми за затримку розрахунку при звільненні та про відшкодування моральної шкоди.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про стягнення суми за затримку розрахунку при звільненні та про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що вона працювала у Територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області з серпня 2000 року.

З березня 2001 року позивач займала посаду завідувача відділення соціальної допомоги вдома.

28.04.2014 року позивач звільнилась з посади завідувача відділення соціальної допомоги вдома.

При звільненні позивача з посади керівництво Територіального центру не виконало вимоги ст. 116 КЗпП України в частині виплати всіх сум, що належали позивачу від Територіального центру, оскільки повний розрахунок з нею був здійснений лише 29.08.2014 року. Ця обставина підтверджується банківською випискою.

Спору щодо розміру належної позивачу суми повного розрахунку у звязку із звільненням немає, оскільки Територіальний центр не оспорював суми виплат ні у суді, ні у інших уповноважених органах, Територіальний центр сплатив ці грошові кошти самостійно, проте повний розрахунок був здійснений із затримкою на період з 28.04.2014 року по 29.08.2014 року, що становить 123 дні затримки.

У відповідності до довідки про середньоденну заробітну плату позивача за № 237 від 18.06.2014 року остання складає 110 гривень 07 копійок.

У відповідності до ст. 117 КЗпП України на користь позивача стягненню підлягає сума 110,07 грн. х 123 дні = 13538,61 грн.

Оскільки з моменту звільнення у квітні 2014 року позивач змушена була неодноразово звернутись до державних органів та органів місцевого самоврядування із скаргами на незаконні дії керівництва Територіального центру, у тому числі і на незаконні дії щодо несвоєчасної сплати усіх належних грошових сум, вважає, що цими незаконними діями керівництва Територіального центру, позивачу було завдано моральної шкоди.

Моральна шкода виразилась у тому, що замість налагодження звичного ритму життя, замість пошуку нової роботи, замість пошуку джерел заробітку позивач змушена була витрачати час на підготовку та відправлення скарг та заяв на незаконні дії керівництва Територіального центру. Це призвело до сильних душевних хвилювань позивача. Крім цього, через складне матеріальне становище виникла напруженість у сімї. Лише після неодноразових звернень та заяв до державних органів та органів місцевого самоврядування 29.08.2014 року було зроблено повний розрахунок із позивачем.

За таких обставин, розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює у 5000 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просила задовольнити позов з підстав, які зазначені у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, т.я. всі передбачені законом виплати при звільненні були сплачені позивачу, в звязку з чим вважає позов необґрунтованим і просить в задоволені позовних вимог відмовити.

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_1 працювала у Територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області з серпня 2000 року. З березня 2001 року ОСОБА_1 займала посаду завідувача відділення соціальної допомоги вдома.

05.02.2014 року ОСОБА_1 було звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпП України

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 15.04.2014 року ОСОБА_1 було поновлено на роботі та стягнуто заробітну плату в сумі 6817грн. 37 коп. та 500 грн. моральної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28.05.2014 року вищевказане рішення було залишено без змін. (а.с. 18-28).

28.04.2014 року ОСОБА_1 звільнилась з посади завідувача відділення соціальної допомоги вдома.

29.08.2014 року на рахунок ОСОБА_1 у ПАТ КБ «Приватбанк» надійшли грошові кошти у сумі 561 гривня 87 коп. перераховані Територіальним центром.

Згідно відповіді Управління Державної казначейської служби у Дергачівському районі № 818/0456 від 18.05.2015 року грошові кошти у сумі 561,87 грн. були перераховані на підставі платіжного доручення № 116 від 27.08.2014 року.

У платіжному дорученні № 96 від 10.07.2014 року, яким виплачувались грошові кошти за рішенням суду, зазначено код економічної класифікації видатків бюджету «2800» - «Інші поточні видатки», а у платіжному дорученні № 116 від 27.08.2014 року на спірну суму 561,87 грн. «2111» - «Заробітна плата».

Таким чином, при звільненні ОСОБА_1 з посади відповідач не виконав вимоги ст. 116 КЗпП України в частині виплати всіх сум, що належали ОСОБА_1 від Територіального центру, оскільки повний розрахунок з нею був здійснений лише 29.08.2014 року. Ця обставина підтверджується банківською випискою.

Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У відповідності до ст. 117 КЗпП України на користь ОСОБА_1 стягненню підлягає сума в 13538,61 грн.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відшкодування моральної шкоди передбачено ст. 23 ЦК України, а саме моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої та членів її сім'ї та в інших випадках.

Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи матеріальних страждань. Це ті страждання, які позивач зазнала від дій відповідача, оскільки з моменту звільнення у квітні 2014 року позивач змушена була неодноразово звернутись до державних органів та органів місцевого самоврядування із скаргами щодо несвоєчасної сплати усіх належних грошових сум.

Моральна шкода виразилась у тому, що замість налагодження звичного ритму життя, замість пошуку нової роботи, замість пошуку джерел заробітку позивач змушена була витрачати час на підготовку та відправлення скарг та заяв на незаконні дії керівництва Територіального центру. Це призвело до сильних душевних хвилювань позивача. Крім цього, через складне матеріальне становище виникла напруженість у сімї. Сума завданої моральної шкоди підлягає задоволенню в розмірі500 грн.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 88 ЦПК України, ст. 23 ЦК України, ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 28 квітня 2014 року по 29 серпня 2014 року в сумі 13538 (тринадцять тисяч пятсот тридцять вісім) грн. 61 коп.

Стягнути з територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 500 (пятсот) грн.

Стягнути з територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області на користь держави судові витрати: судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення апеляційної скарги через Дергачівський районний суд. Строк виготовлення мотивувальної частини рішення 09 червня 2015 року.

Суддя: Якименко Л.О.