АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Савицький О.А.
№ 22-ц/796/6848/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Крижанівської Г.В., Оніщука М.І.,

при секретарі Шпируку О.В.,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегрітес» про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року та додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегрітес» (далі - ТОВ «Інтегрітес») про захист порушених трудових прав, визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку та компенсації за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційні скарги. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суд не відповідають фактичним обставинам справи. На думку апелянта суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про відмову в задоволенні його позовних вимог, пославшись на те, що починаючи з 2010 року в штатному розкладі ТОВ «Інтегрітес» була відсутня посада старшого піар-менеджера. Суд не звернув уваги на те, що при звільненні з ним не було проведено остаточного розрахунку відповідно до вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП України, а також не було видано трудової книжки.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 листопада 2014 року апеляційні скарги ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за період з 19 липня 2010 року по 25 липня 2012 року, про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки за період з 13 листопада 2012 року по 27 листопада 2013 року та про відшкодування моральної шкоди - скасовано. Закрито провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 стягнення середнього заробітку за період з 19 липня 2010 року по 25 липня 2012 року. Ухвалено нове рішення в частині вирішення вимог про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди, стягнуто з ТОВ «Інтегрітес» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку видачі трудової книжки за період з 13 листопада 2012 року по 27 листопада 2013 року в сумі 10395 гривень 63 копійки та 1000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06 лютого 2014 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 03 липня 2014 року залишено без змін. Стягнуто з ТОВ «Інтегрітес» на користь держави 429,20 грн. судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 листопада 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду залишено без змін.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у відсутність апелянта.

Представник ТОВ «Інтегрітес» просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення представника ТОВ «Інтегрітес», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що в серпні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Інтегрітес» про поновлення на роботі, видачу трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2012 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого піар-менеджера в ТОВ «Інтегрітес» з 28 липня 2010 року, зобов'язано ТОВ «Інтегрітес» оформити на ім'я ОСОБА_1 трудову книжку з внесенням відповідного запису про прийом на роботу з 19 липня 2010 року. Стягнуто з ТОВ «Інтегрітес» на користь ОСОБА_1 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

08 жовтня 2012 року ТОВ «Інтегрітес» на виконання вказаного рішення апеляційного суду видало наказ № 89 про поновлення позивача на посаді старшого піар-менеджера з посадовим окладом 1 118 грн. на місяць. Копію наказу направлена для відома за домашньою адресою ОСОБА_1 Також на виконання вказаного судового рішення на ім'я ОСОБА_1 було оформлено трудову книжку та виплачено 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

15 жовтня 2012 року у приміщенні відділу кадрів ТОВ «Інтегрітес» ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом № 89. Також йому було повідомлено про місцезнаходження робочого місця за адресою: м. Київ, вул. Шумського Юрія, 1-6, офіс 121. Цього ж дня ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом № 90 від 15 жовтня 2012 року про зміни в організації праці у зв'язку із скороченням посади старшого піар-менеджера, а також про звільнення з 15 грудня 2012 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. В додатку №1 до наказу ОСОБА_1 повідомлено про причини звільнення.

З 16 жовтня 2012 року по 13 листопада 2012 року ОСОБА_1 на роботі не перебував. Протягом вказаного часу ТОВ «Інтегрітес» направляв на адресу ОСОБА_1 листи та телеграми з проханням надати пояснення про причини відсутності на роботі, які залишились без відповіді.

Наказом № 101 від 13 листопада 2012 року ОСОБА_1 було звільнено з 16 жовтня 2012 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул. Крім того, наказ № 90 від 15 жовтня 2012 року «Про зміни в організації праці через ліквідацію посади старшого піар-менеджера» скасовано наказом № 102 від 13 листопада 2012 року, а із штатного розкладу виключена посада старшого піар-менеджера з 14 листопада 2012 року.

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2013 року, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним поновлення його на роботі та звільнення з роботи в один день 15 жовтня 2012 року, відсутність будь-яких змін в організації праці в ТОВ «Інтегрітес» з 08 по 15 жовтня 2012 року, визнання незаконним та скасування наказу № 90 від 15 жовтня 2012 року про звільнення з роботи з 15 грудня 2012 року, поновлення на роботі в ТОВ «Інтегрітес» на посаді старшого піар-менеджера з окладом 8 000 грн. на місяць, визнання незаконним переведення на роботу за іншою відмінною від основного офісу адресою, визнання незаконним переведення позивача на роботу із значно меншою за встановлену трудовим договором зарплатою без попередження про зміну суттєвих умов праці.

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати, що наказ № 90 від 15 жовтня 2012 року про звільнення з роботи з 15 грудня 2012 року порушив його трудові права; визнати незаконним та скасувати наказ № 101 від 13 листопада 2012 року про звільнення його з роботи з 16 жовтня 2012 року за прогул; визнати незаконним ненадання щорічної відпустки на підставі поданої 15 жовтня 2012 року заяви та ненадання будь-якої відповіді на цю заяву; поновити його на роботі в ТОВ «Інтегрітес» на посаді старшого піар-менеджера із зарплатою 8 000 грн.; зобов'язати ТОВ «Інтегрітес» надати після поновлення його на роботі за цим рішенням суду щорічну відпустку на підставі заяви від 15 жовтня 2012 року та виплатити відповідні грошові кошти за три дні до початку відпустки. Просив стягнути з ТОВ «Інтегрітес»: заробітну плату в сумі 192 000 грн. за період з 19 липня 2010 року по 25 липня 2012 року, виходячи із її розміру 8 000 грн. на місяць, заробітну плату в сумі 24000 грн. за період з 25 липня 2012 року по 15 жовтня 2012 року, виходячи із її розміру 8 000 грн. на місяць; заробітну плату за період з 16 жовтня 2012 року по день ухвалення судового рішення, виходячи із її розміру 8 000 грн. на місяць; 520 000 грн. на відшкодування моральної шкоди; компенсацію за невикористану щорічну відпустку; середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 липня 2010 року по 27 листопада 2013 року в розмірі 320 000 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь компенсації за невикористану щорічну відпустку.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно із ч. 1 ст. 79 КЗпП України щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві в установі, організації.

Відповідно до вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 82 КЗпП України до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 75 цього Кодексу), зараховуються, зокрема, час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка; час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Відтак, для обрахування стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, в першу чергу має значення час фактичної роботи протягом робочого року, за який надається відпустка, а також час коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалася заробітна плата, зокрема, у випадку незаконного звільнення. При цьому, невиплата компенсації за час вимушеного прогулу не може свідчити про відсутність у особи гарантованого Законом України «Про відпустки» та КЗпП України права на надання їй щорічної основної відпустки, у разі якщо її було незаконно звільнено та згодом поновлено на підставі судового рішення.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2012 року ОСОБА_1 поновлено на роботі з 28 липня 2010 року з внесенням відповідного запису до його трудової книжки про прийняття на роботу з 19 липня 2010 року. 08 жовтня 2012 року на виконання вказаного рішення апеляційного суду ТОВ «Інтегрітес» видав наказ № 89 про поновлення позивача на посаді старшого піар-менеджера з посадовим окладом 1118 грн. на місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А І групи.

Враховуючи зазначену вимогу закону, відповідач ТОВ «Інтегрітес» при звільненні позивача із займаної посади мав здійснити виплату останньому грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, з врахуванням розміру посадового окладу позивача, що був встановлений самим відповідачем.

Загального нормативно-правового акта, який би визначав порядок розрахунку кількості днів щорічної відпустки, немає. Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 24 червня 2011 року № 208/13/116-11 у цьому випадку рекомендовано використовувати механізм нарахування оплати за дні відпустки, закладений у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок). Тобто розрахунок днів відпустки провадиться виходячи з календарних днів робочого періоду, в якому працював працівник.

Відповідно до п. 7 Порядку нарахування суми компенсації за невикористану відпустку працівника провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед місяцем, в якому працівник звільняється, 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року(за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів невикористаної відпустки (лист Міністерства соціальної політики України від 08 травня 2013 року №498/13/84-13).

Як було встановлено, ОСОБА_1 було прийнято на роботу 19 липня 2010 року, звільнено з роботи Наказом № 101 від 13 листопада 2012 року з 16 жовтня 2012 року. Таким чином, ОСОБА_1 має право на отримання компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 19 липня 2010 року по 18 липня 2011 року за 24 дні, за період роботи з 19 липня 2011 року по 18 липня 2012 року - за 24 дні, за період роботи з 19 липня 2012 року по 16 жовтня 2012 року - за 6 днів (24/ (365-10) х 90).

Відтак, сума компенсації за невикористану відпустку, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1, обрахована за період з 19 липня 2010 року по 16 жовтня 2012 року, становить 2038,26 грн. ((1118 х 12 / 355 х 24) + (1118 х 12 / 356 х 24) + (1118 х 12 / 355 х 6)).

Враховуючи викладене, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2014 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2014 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегрітес» про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегрітес» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за період з 19 липня 2010 року по 16 жовтня 2012 року в сумі 2038,26 грн.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді