Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8214/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Михальченко Ю.В.

при секретарях Сухомудренко М.П., Гордієнко О.А., Терезюк С.А.,

ОСОБА_1

за участю прокурора Мохонько А.В, ОСОБА_2ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Черкаського державного заводу хімічних реактивів», третя особа: управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до державного підприємства «Черкаського державного заводу хімічних реактивів», третя особа: управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та моральної шкоди, мотивуючи наступним. Він, ОСОБА_4, проробив на Черкаському державному заводі хімічних реактивів тридцять років, бригадиром наладчиків цеху № 7 і старшим майстром відділу автоматизації і механізації заводу. Був звільнений з підприємства наказом № 122 -к 12.12.2001 року по ст. 38 п. З КЗпП України про невиконання адміністрацією заводу колективного договору по виплаті заробітної плати. Після майже трьохрічного чекання розрахунку по заробітній платі, він подав на ЧДЗХР позов до Придніпровського районного суду м.Черкаси в квітні 2004 року. Відповідач грубо порушив вимоги ст.115 КЗпП не виплатив йому 3267 грн.,36 коп. - заробітної плати при розрахунку і компенсації 536 грн. за порушення строк виплати.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси позов був задоволений частково. Йому було відмовлено в виплаті моральної шкоди 20000 грн. і відповідно до ст. 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Він з цим рішенням не подився і подав апеляційну скаргу. Апеляційний суд Черкаської області своїм рішенням від 30 вересня 2004 року, справа №22-2248-2004 скасував рішення Придніпровського районного суду від 10 червня 2004 року і зобов'язав завод виплатити йому середній заробіток, відоповідно до ст.117 КЗпП України, на день фактичного розрахунку, тобто за весь час затримки.

Підприємство ЧДЗХР з ним не розрахувався по заробітній платі і по цей час. Виконавчий лист №2-1859 виданий 20 жовтня 2004 року по рішенню Апеляційного суду Черкаської області, який відбувся 30 вересня 2004 року не виконаний і знаходиться у керівника ЧДЗХР ОСОБА_5, який шахрайським шляхом вилучив його в нього.

Соснівський районний суд м. Черкаси в який він звертався зі скаргою не зміг притягнути шахраїв до відповідальності, а в рішенні суду справа №2-1234/11 суддя Кальчук вказала, що всі документи викрадені шахраями можливо поновити через суд, в тому числі і виконавчий лист №2-1859.

11 березня 2013 року він подав заяву з проханням до Придніпровського районного суду м.Черкаси, видати йому дублікат виконавчого листа №2-1859. Розгляд заяви на видачу дублікату виконавчого листа суддею Козидуб О.Г. назначена 09.04.2013 року. Коли його покликали в 332 кабінет з затримкою на 5 хвилин, там окрім секретаря і судді Козидуб О.Г. був ще невідомий, якому без подання суддя надала слово і попросила його не перебивати.

Невідомий вручив йому листа і почав нести якусь несенетніцю, яка не мала ніякого відношення до поданої ним заяви. На його заперечення суддя Козидуб О.Г. зрозуміла, що його не вдалось обдурити, забрала в нього врученого листа і повернула його невідомому, закрила розгляд, призначивши друге засідання через два дні. 11.04.2013 року він прийшов до суду сповістити суддю, що відмовляється від подальших спектаклів і подав з цього приводу через канцелярію заяву на ім'я Голови Придніпровського районного суду.

З того часу пройшло два місяці, як раптом йому на домашній телефон зателефонував секретар судді Козидуб О.Г., Кудренко І.О., і сповістив щоб він прийшов до суду і отримав дублікат виконавчого листа. Він прийшов до суду, але секретар Кудренко І.О. сповістив, щоб отримати дублікат виконавчого листа йому потрібні його копії паспорта і індентифікаційного коду. Після того, як на першому поверсі суду зробив потрібні ксерокопії, секретар сказав, щоб він до восьмого червня подав до канцелярії заяву про видачу копії виконавчого листа.

12 червня 2013 року він отримав листа із Придніпровського районного суду , в якому була судова ухвала від 11 квітня 2013 року номер справи 711/2102/13 ц з штампом суду, що 17.04.2013 року судова ухвала вступила в закону силу, а отримав він її з затримкою два місяці, і хоча в ухвалі зазначено, що оскаржити її він зможе в п'ятиденний термін.

Він ознайомився з ухвалою зрозумівши, що затримка ухвали проведена з тою метою, щоб він не зміг звернутись до Апеляційного суду в разі потреби. Він подав заяву до канцелярії на видачу дублікату виконавчого листа, відповідно до рішення Апеляційного суду Черкаської області від 30.09.2004 року, справа №22-2248-2004 р, а також Придніпровського районного суду від 11 квітня 2013 року, номер справи 711/2102/134, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди, сплати неустойки. 21 червня 2013 р, він звернувся в канцелярію Придніпровського районного суду, щоб отримати дублікат виконавчого листа, але його в канцелярії не виявилося. Його направили до секретаря Кудренко І.О., але той відправив в архів суду. Він звернувся в архів, але там виконавчого листа також не було. В журналі реєстрації його прізвище було закресленим. І лише через півдня пошуків в канцелярії суду знайшли ним зареєстровану заяву чітко вказали, що виконавчий лист знаходиться у секретаря судді Козидуб О.Г., Кудренка І.0. Коли він отримав виконавчий лист, то був здивований, що виконавчий лист № 6/711/103/13 від 20.06.2013 р. не відповідає його заяві, яка базується на рішенні Придніпровського районного суду від 11 квітня 2013 р. справа №711/2102/13ц і рішенню апеляційного суду Черкаської області від 30.09.2004 р. справа №22-48-2004 р. Коли він висловив свою незгоду секретарю, то той показав йому ухвалу суду під номером справи 711/2102/13ц, але від 03.06.2013 року, тобто дві різні ухвали під одним і тим же номером справи. Причому ухвала від 03.06.2013 р. Придніпровського районного суду своїм рішенням скасовує і відміняє рішення Апеляційного суду Черкаської області від 30 вересня 2004 року справа №22-2248-2004 р, що є незаконним і неможливим тому, що апеляційний суд скасував рішення Придніпровського районного суду від 10 червня 2004 р. про відмову позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки на день фактичного розрахунку, як на це наголошує ст.117 КЗпП України. Відповідач всякими ухилами і до цього часу не розрахувався з ним по заробітній платі, хоча по виконавчому провадженню ВП №38594603 є постанова про примусове стягнення від 20.07.2013р. Весь цей час відповідач використовує його заробітну плату собі на збагачення. Він в свою чергу несе матеріальну і моральну шкоду. Від душевних переживань переніс два інфаркти, інсульт і операцію на серці. На основі отриманих Апеляційним судом Черкаської області документів від відповідача його середня заробітна плата на весь час склала 182 грн. 67 коп. З 10 червня 2004 р. по 20 вересня 2013 р. пройшло 120 місяців 182,67 *120 = 21920 грн.40 коп.

На основі викладеного, керуючись ст.ст. 116,117,237-1 КЗпП, просить зобов'язати Черкаський державний завод хімічних реактивів виплатити йому за час затримки заробітної плати, середній заробіток за сто двадцять місяців 21920 грн.40 коп. За понесені душевні переживання, які завдав відповідач за весь цей час 20 000 грн.

В подальшому подав уточнюючий позов, відповідно до якого зазначив, що станом на 26.01.2015 заборгованість ПАТ «Черкаського заводу хімічних реактивів» за час затримки заробітної плати перед ним становить 67668 грн. 30 коп., а саме: середній заробіток 182,67 грн., за весь час затримки заробітної плати до повного розрахунку за 126 місяців (з 01.08.2004 по 01.01.2015) - 23016 грн., з урахуванням індексації відповідно коефіцієнту приросту споживчих цін 44652 грн. Крім того оцінює моральну шкоду в розмірі 150 тис. грн.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 2 ст.31 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до ст.117 КЗпП і Постанови ВСУ у справі № 6-15 ц с13 від 27 березня 2013 зобов'язати ПАТ «Черкаський завод хімічних реактивів» сплатити середній заробіток з компенсацією відповідно до ст.ст. 1-3 Закону України від 16.01.2013 року №431-І// за весь час затримки заробітної плати до повного розрахунку за 126 місяців в розмірі 68668,3 грн. Стягнути моральну шкоду, яка відповідно до ст. 23 ЦК України полягає в отримані ним каліцтва (втрата зору), яке зазнав внаслідок душевних страждань і нервових стресів, отриманих внаслідок порушення відповідачем його прав, а саме : викрадення ОСОБА_5 і ОСОБА_6 шахрайським шляхом виконавчих документів, таких як виконавчий лист №22-2248-2004. Виконавчі документи були відповідачем використані для особистого збагачення, тому що не були повернуті навіть через рішення судів, справи №2-394/11, справи №2-3858,справи №1231/12, Апеляційна справа №22ц/1793/130/ц і справа 22ц/23 справа № 711/2102/13 ц було ухвалено рішення про видачу дублікату виконавчого листа, але він його отримав через три місяці, тому що представник відповідача ОСОБА_6 підговорив судового секретаря сфабрикувати під тим же номером ухвалу суду вилучивши з неї рішення Апеляційного суду № 22-2248-200, щоб лишити його отримати середній заробіток за час затримки і моральну компенсацію. В подальшому Відповідач домовився з державним виконавцем, щоб той відкрив провадження по сумі компенсації 539 грн. потім в ДВС в відділі примусового виконання рішень було закрите виконавче провадження по підробці, надані Відповідачем ще задовго до подання ним виконавчого листа.

Для того щоб відновити порушені права, йому в шосте прийшлось подавати позов до суду. І вже в даній справі № 711/8214/13 ц Позивач подав до суду 7 підроблених документів, чим намагається обдурити не тільки його, але й суд. Всі створені Відповідачем перешкоди діють на нього шкідливо, тому він по законам України вимагає у Відповідача зароблені гроші, а Відповідач їх затримує з ціллю особистого збагачення і тому він вимагає суд стягнути з Відповідача 150000 грн. компенсації.

В судовому засіданні позивач, первісні та уточнюючі позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним в позові.

Прокурор, що діяв в інтересах позивача підтримав позицію позивача та зазначив, що оскільки відповідачем не надано первісних документів підтверджуючих виплату заробітної плати, вважає позов обґрунтованим та законним, просить задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в повному обсязі, подав письмові заперечення в яких зазначив наступне. Позивач звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до Відповідача про стягнення 21 920,40 грн. середнього заробітку за 120 місяців затримки заробітної плати та 20 000 грн. за понесені душевні переживання. Свої позовні вимоги Позивач обґрунтував єдиною обставиною, що Відповідач нібито на день подання позову не виплатив йому заборгованість по заробітній платі. Всі інші обставини наведені Позивачем не підтверджені та не стосуються предмету розгляду справи. Відповідач повністю заперечує проти позову з наступних підстав:

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 30.09.2004 р. частково скасовано рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.06.2004 р., стягнуто з Відповідача на користь Позивача 3 267 грн. 36 коп. заборгованості по заробітній платі, 5 480,10 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Придніпровський районний суд м. Черкаси виготовив виконавчий лист по вказаній справі № 2-1859/2004 від 27.10.2004р.

Черкаський державний завод хімічних реактивів повністю розрахувався із ОСОБА_4, що підтверджується даними, які містяться в особових рахунках із заробітної плати.

Згідно Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 р. за № 571/20884), строк зберігання первинних касових бухгалтерських документів та відомостей на виплату грошей встановлений 3 роки (стаття 318, 336, п. 4.2.); а строк зберігання особових рахунків працівників становить - 75 років.

Згідно даних особових рахунків із заробітної плати працівників ремонтно- механічного цеху (РМЦ), цеху №1, цеху тари та дослідно-виробничої дільниці (ДВД) за 1999-2004 роки (сторінки 62 - 66 том 17 справа 05-41) у вересні 2004р. Черкаський державний завод хімічних реактивів виплатив ОСОБА_4 3931,44 грн. Залишок заборгованості Черкаського державного заводу хімічних реактивів перед ОСОБА_4 на кінець вересня місяця 2004 року становив 145,09 грн.

У жовтні 2004р. Черкаський державний завод хімічних реактивів виплатив ОСОБА_4 залишок заборгованості в сумі 145,09 грн. Залишок заборгованості Черкаського державного заводу хімічних реактивів перед ОСОБА_4 на кінець жовтня місяця 2004 року становив 0,00 грн.

В листопаді 2004 року Черкаський державний завод хімічних реактивів отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.10.2004р. щодо стягнення 5 480,10 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені на підставі виконавчого листа № 2-1859.

В листопаді 2004 р. сума 5 480,10 грн. була нарахована в заборгованість перед ОСОБА_4 і частково сплачена в сумі 781,63 грн. Залишок заборгованості Черкаського державного заводу хімічних реактивів перед ОСОБА_4 на кінець листопада місяця 2004 року становив 4 698,47 грн.

У грудні 2004р. Черкаський державний завод хімічних реактивів виплатив ОСОБА_4 залишок заборгованості в сумі 5 612,97 грн. Залишок заборгованості Черкаського державного заводу хімічних реактивів перед ОСОБА_4 на кінець грудня місяця 2004 року становив 0,00 грн. Зазначають, що Відповідач неодноразово звертався в судові інстанції з різними позовами до Відповідача. Всі заявлені позови були залишені без задоволення в зв'язку з їх необґрунтованістю. Судові рішення залишені в силі судами апеляційної інстанції та набрали законної сили. В позовній заяві у справі № 2-1231/12 (№ 22ц/793/130/13р. в апеляційній інстанції) Позивач підтверджує, що отримав 5 480,10 грн. згідно судового рішення від 30.09.2004р. В зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог, просять відмовити Позивачу в задоволенні позову повністю.

Представник ВПВР УДВС ГУЮ в Черкаській області ОСОБА_7 в судовому засіданні, зазначила, що суд повинен критично віднестись до книг ведення особових рахунків, оскільки вона не прошита, не пронумерована, не відомо хто склав відомості.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначила, що станом на 01.01.2005 року заборгованість перед ОСОБА_4 була відсутня, на підтвердження своїх доводів надала суду для огляду книгу реєстрації касових ордерів, книгу з особовими рахунками та роздруківка із програми 1-С бухгалтерія первинного документу.

Судовий експерт ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердила висновки надані нею та зазначила, що без дослідження первісних документів, а саме видаткових касових ордерів або відомостей про отримання заробітної плати через касу підприємства, не можна достовірно стверджувати про наявність або відсутність заборгованості по даний час. Підтвердила, що дійсно видаткові касові ордери зберігаються 3 роки, та ведення особових рахунків в такому вигляді, як надані заводом, допускається і порядок ведення визначається особисто бухгалтером.

Суд, заслухавши пояснення сторін, прокурора, експерта, допитавши свідка та дослідивши письмові матеріали справи та оригінали бухгалтерських документів, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як передбачено ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950р., ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК).

За змістом ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.06.2004 р. позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково. Стягнуто з Черкаського державного заводу хімічних реактивів на його користь 3 267 грн. 36 коп. заборгованості по заробітній платі та 536 грн. компенсації за порушення строку виплати.

Допущене до негайного виконання рішення щодо виплати заборгованості по заробітній платі за 1 місяць - 118 грн.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 30.09.2004 р. додатково стягнуто з Черкаського державного заводу хімічних реактивів на користь ОСОБА_4 5 480 грн. 10 коп. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Нормами ст.ст.1 та 2 Закону України від 24.03.1995 №*108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108) визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Вимогами ст.ст. 21, 22 Закону № 108 передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору. Суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст.115 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 №322-УІІ1 (далі - КЗпП) заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором. Згідно з вимогами ст.116 КЗпП у разі звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Обов'язок довести відсутність вини за затримку розрахунку при звільненні лежить на підприємстві.

Згідно Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 р. за № 571/20884), строк зберігання первинних касових бухгалтерських документів та відомостей на виплату грошей встановлений 3 роки (стаття 318, 336, п. 4.2.); а строк зберігання особових рахунків працівників становить - 75 років.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, суд вважає, належним та допустимим доказом на підтвердження доводів виплати заробітної плати ОСОБА_4, наступні документи:

· Згідно даних особових рахунків із заробітної плати працівників ремонтно- механічного цеху (РМЦ), цеху №1, цеху тари та дослідно-виробничої дільниці (ДВД) за 1999-2004 роки (сторінки 62 - 66 том 17 справа 05-41) у вересні 2004 р. Черкаський державний завод хімічних реактивів виплатив ОСОБА_4 - 3931,44 грн. Залишок заборгованості Черкаського державного заводу хімічних реактивів перед ОСОБА_4 на кінець вересня місяця 2004 року становив 145,09 грн. У жовтні 2004р. Черкаський державний завод хімічних реактивів виплатив ОСОБА_4 залишок заборгованості в сумі 145,09 грн. Залишок заборгованості Черкаського державного заводу хімічних реактивів перед ОСОБА_4 на кінець жовтня місяця 2004 року становив 0,00 грн. В листопаді 2004 року Черкаський державний завод хімічних реактивів отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.10.2004 р. щодо стягнення 5 480,10 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені на підставі виконавчого листа № 2-1859. В листопаді 2004 р. сума 5 480,10 грн. була нарахована в заборгованість перед ОСОБА_4 і частково сплачена в сумі 781,63 грн. Залишок заборгованості Черкаського державного заводу хімічних реактивів перед ОСОБА_4 на кінець листопада місяця 2004 року становив 4 698,47 грн. У грудні 2004р. Черкаський державний завод хімічних реактивів виплатив ОСОБА_4 залишок заборгованості в сумі 5 612,97 грн. Залишок заборгованості Черкаського державного заводу хімічних реактивів перед ОСОБА_4 на кінець грудня місяця 2004 року становив 0,00 грн.

· Копія сторінки № 71 книги реєстрації касових ордерів, згідно якої зареєстровано видатковий касовий ордер про видачу 14.09.2004 року ОСОБА_4 - 3 803,57 грн.

· Роздруківка із програми 1-С бухгалтерія первинного документу - видаткового касового ордеру № 1047 від 14.09.2004 року про видачу ОСОБА_4 - 3803,57 грн. Інформація, що зберігається в програмі 1-С перевіряється податковими (фіскальними) органами за відповідні періоди. Всі дані (суми), на підставі яких формуються первині документи становлять загальну суму видатків та доходів, що зазначаються у фінансовій (податковій) звітності підприємства.

· Відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів ОСОБА_4, відповідно до якої Черкаським державним заводом хімічних реактивів у 3-му кварталі 2004 року виплачено 5178.77 грн., в 4-му кварталі 2004 року 6394.60 грн.

· Копією звіту з праці за січень-березень 2007 року, який подався відповідачем до органів державної статистики, станом на 01 квітня 2007 року, заборгованість по заводу по виплаті заробітної плати перед працівниками не існувала взагалі.

Що стосується посилання позивача про шахрайські дії відносно нього керівництвом відповідача, юристом та бухгалтером, щодо підробки документі про виплату заробітної плати, суд зазначає, що відсутнє судове рішення яким визнано винними вищезазначених осіб в скоєнні кримінального правопорушення. В судовому засіданні позивач, не міг пояснити суду чому він лише в 2013 році звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки, якщо йому було відомо про нібито порушене право з 2004 року. Щодо відновлення виконавчого провадження про стягнення заборгованості з заробітної плати та стягнення її в 2015 році, суд зазначає, що між ЧДЗХР та ДВС в даний час ведеться судовий спір щодо правомірності скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, а тому відновлення виконавчого провадження не може слугувати підтвердженням невиплати заробітної плати.

Посилання позивача на довідку №05-1407 від 28.07.2004 року про перевірку Черкаського державного заводу хімічних реактивів з питання визначення суми заборгованості із заробітної плати ОСОБА_4 за період 01.01.2000-01.07.2004 р.р., як підтвердження невиплати заробітної плати. Суд зазначає, що перевірка проводилась до 01.07.2004 року, а рішення апеляційного суду Черкаської області було в вересні 2004 року та фактично виплачено заборгованість в період вересень-грудень 2004 року, тобто вищезазначена довідка не спростовує доводи відповідача про повне виконання рішення суду про виплату заборгованості.

Відповідно до висновку за результатами проведення судово-економічної експертизи від 30.03.2015 року №140/240/15-23, дослідженням документів на видачу коштів з каси підприємства, не підтверджується отримання ОСОБА_4 коштів через касу підприємства у вересні 2004 року, а у зв'язку з відсутністю будь-яких інших первинних документів, які фіксують грошові розрахунки Черкаського державного заводу хімічних реактивів із працівниками, неможливо підтвердити виплату цих коштів в інший період.

Крім того, за умови наявності документів, які посвідчують одержання ОСОБА_4 коштів через касу Черкаського державного заводу хімічних реактивів (перерахування по банку), за даними особового рахунку ОСОБА_4 та даними персоніфікованого обліку (органів Пенсійного фонду України та податкових органів) підтверджується виплата заробітної плати через касу (після утримання прибуткового податку та обов'язкових зборів) на суму 9 528,76 грн., в тому числі:

у січні 2004 року на суму 100,0 грн.; у вересні 2004 року на суму 3 803,57 грн.; у жовтні 2004 року на суму 145,09 грн.; у грудні 2004 року на суму 5480,10 гривень.

Тобто, своїм висновком експерт ОСОБА_9 не підтвердила виплату заборгованості з заробітної плати, але і не спростувала її.

В свою чергу ні позивач, ні прокурор не надали суду належних доказів на спростування доводів про виплату заробітної плати.

Тобто суд вважає довединим факт виплати позивачу заробітної плати та середній заробіток за час затримки виплати, в строки вересень-грудень 2004 року.

За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995р. компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Оскільки, суд вважає довединою виплату всіх належних сум позивачу, не підлягає до задоволення вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних сум з урахуванням індексації.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпПУ, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як зазначено у п. 3 постанови Пленуму верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. зі змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв»язку з ушкодженням здоров»я, у порушенні права власності (в т.ч. інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв»язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як зазначено у п. 9 вищезгаданої постанови, - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналізуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_4 не доведені обставини, на які він посилається як у позовній заяві, так і в судовому засіданні, а саме, - на те, що відповідачем йому завдано моральної шкоди внаслідок порушення його трудових прав щодо оплати праці, йому було завдано фізичного болю та страждань, в результаті чого він переніс два обширних інфаркти, інсульт, переніс операцію на серці та втратив зір, а також як інвалід 2 групи, постійно потребує лікування, обстежень з великими грошовими витратами, відбувається погіршення стану його здоров»я.

На підстави вищевикладеного суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного та, керуючись Конституцією України, ст.ст. 94, 83, 74, 115, 116, 117, 233, 238, 237-1 КЗпП України, ЗУ «Про оплату праці», рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012р. №4-рп/12, рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013р. №8-рп/2013, ст.ст. 15, 16, 23 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 174, 209-223, 367 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до державного підприємства «Черкаського державного заводу хімічних реактивів», третя особа: управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог п.3 ст.209 ЦПК України повний текст рішення виготовлено 22 червня 2015 року.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Ю.В.Михальченко