Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до кредитної спілки «Тринадцята зарплатня», ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу житлового приміщення (квартири) удаваним, визнання свідоцтва на право власності недійсним та визнання іпотечного договору припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Володарського районного суду Київської області від 05 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та кредитною спілкою «Тринадцята зарплатня» укладено кредитний договір на суму 500 000 грн зі сплатою 72% річних строком на три місяці. На забезпечення виконання умов кредитного договору у той же день між ОСОБА_3 та відповідачем укладено договір поруки, а між ОСОБА_3 та кредитною спілкою - договір іпотеки, предметом якого є будинок АДРЕСА_2. З метою погашення заборгованості за кредитним договором поручитель ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу продав працівникові кредитної спілки ОСОБА_5 власну квартиру АДРЕСА_1. При укладанні договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_3 та кредитною спілкою підписано додаток до кредитного договору про його розірвання та була домовленість про вчинення відповідних дій щодо припинення іпотечного договору від 11 квітня 2008 року. Посилаючись на те, що договір купівлі-продажу квартири від 03 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був укладений з метою погашення кредитної заборгованості, позивачі просили визнати його удаваним з підстав, передбачених ст. 235 ЦК України; визнати недійсним свідоцтво на право власності на зазначену квартиру, зареєстроване на ім'я ОСОБА_5; визнати договір іпотеки від 11 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та кредитною спілкою «Тринадцята зарплатня» припиненим.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 05 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 липня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що кредитний договір відповідає внутрішній волі позичальника, а позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що договір купівлі-продажу квартири є удаваним.

Судами установлено, що 11 квітня 2008 року між кредитною спілкою «Тринадцята зарплатня» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір на суму 500 000 грн строком на три місяці до 11 липня 2008 року зі сплатою 72% річних.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 11 квітня 2008 року між кредитною спілкою «Тринадцята зарплатня» та ОСОБА_3 укладено договір поруки. 11 квітня 2008 року між кредитною спілкою «Тринадцята зарплатня» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 97,8 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Спілка повністю виконала зобов'язання за указаним кредитним договором, надавши ОСОБА_4 грошові кошти.

03 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначали, що зазначений договір купівлі-продажу квартири є удаваним, оскільки сторони мали на меті погашення заборгованості за кредитним договором та виконання зобов'язань за іпотечним договором.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно з пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Відповідно до частини третьої статті 10, частини другої статті 59, частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 4) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Судами установлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, зазначена квартира не є іпотечним майном, відчужена її власником за договором купівлі-продажу іншій фізичній особі, що не є свідченням виконання зобов'язань за іпотечним та кредитним договорами від 11 квітня 2008 року.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження надходження грошових коштів від продажу квартири на розрахунковий рахунок кредитної спілки «Тринадцята зарплатня» або інші докази, які б свідчили про виконання зобов'язань позивачів перед кредитором за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що позивачами не доведено обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, а саме, що воля обох сторін правочину була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж ті, що виникли між сторонами в результаті укладення оспорюваного договору купівлі-продажу. Надану позивачами на підтвердження своїх вимог ксерокопію додатку до кредитного договору (а.с. 8) суди обґрунтовано визнали неналежним доказом.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.

Докази та обставини, на які заявники посилаються в касаційній скарзі, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 05 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук Судді:В.І. Амелін