У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

18 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей П'ятихатської районної державної адміністрації, про виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 8 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 квітня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (далі - ЗАТ КБ «Приватбанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № DNJPGL00001955, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 25 938,50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,32% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту, з кінцевим терміном повернення отриманих коштів до 30 квітня 2028 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки № DNJPGL00001955, предметом якого є належна відповідачу на праві власності квартира АДРЕСА_1, загальною площею 43,40 кв. м., житловою площею 29,60 кв. м.

Відповідач належним чином не виконував свої договірні зобов'язання, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 345 726 грн 94 коп., в рахунок погашення якої ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом. Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 5 листопада 2012 року, яке набрало законної сили, у справі за їхнім позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на майно, позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,40 кв. м., житловою площею 29,60 кв. м., яка належить на праві власності ОСОБА_6 Однак відповідач у добровільному порядку виселятися відмовляється, у зв'язку з чим ПАТ КБ «Приватбанк» просить у судовому порядку вирішити питання щодо виселення ОСОБА_6 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8 із квартири АДРЕСА_1.

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 8 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягаєзадоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають цим вимогам у повній мірі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № DNJPGL00001955, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 25 938,50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,32% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту, з кінцевим терміном повернення отриманих коштів до 30 квітня 2028 року.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 30 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки № DNJPGL00001955, предметом якого є належна відповідачу на праві власності квартира АДРЕСА_1, загальною площею 43,40 кв. м., житловою площею 29,60 кв. м.

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 5 листопада 2012 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на майно, позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,40 кв. м., житловою площею 29,60 кв. м., яка належить на праві власності ОСОБА_6, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNJPGL00001955 від 30 квітня 2008 року у сумі 345 726 грн 94 коп. на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_6 шляхом надання права іпотекодержателю - ПАТ КБ «Приватбанк» на продаж вказаної квартири.

У зв'язку з ухваленим рішенням ПАТ КБ «Приватбанк» надіслало на адресу ОСОБА_6 повідомлення з вимогою у тридцятиденний строк з дня отримання вимоги добровільно звільнити разом з усіма зареєстрованими особами квартиру АДРЕСА_2, однак дана вимога була повернута на адресу банка з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 57).

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про те, що позивачем не було дотримано вимог закону щодо попередження відповідача про необхідність виселення у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, оскільки на рекомендованому повідомленні відсутні будь-які відомості про отримання ОСОБА_6 письмової вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення, а наявна у матеріалах справи копія поштового конверту з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не є належним і допустимим доказом, який би міг беззаперечно свідчити про отримання відповідачем вимоги про виселення.

Однак з таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 9 вересня 2015 року, у справі № 6-455цс15, зі змісту ч. 3 ст. 109 ЖК України, ч. 3 ст. 33, чч. 1,2 ст. 39, чч. 1,2 ст. 40 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» вбачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням ч. 2 ст. 39 цього Закону відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З урахуванням вищезазначеної постанови Верховного Суду України, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, слід визнати передчасним висновок судів про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення відповідача у зв'язку з недотриманням позасудового порядку добровільного звільнення житлового приміщення, оскільки виселення у даній справі проводиться в порядку звернення стягнення за рішенням суду (а. с. 13 - 14).

Крім цього, при новому розгляді справи судам необхідно з'ясувати питання, за які кошти була придбана квартира та при цьому врахувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 30 вересня 2015 року, у справі № 6-1892цс15, і, зокрема, звернути увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду і цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 8 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О.Писана

Г.В.Юровська