Ширяївський районний суд Одеської області
06.11.2015 Справа №: 499/1731/14-ц Провадження № 2/518/625/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2015 року смт. Ширяєве

Ширяївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Алексєєвої О.В.,

при секретарі Чумаченко І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Ширяївського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Теркурій-2», Приватне акціонерне товариство «Просто-Страхування», про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином та шкоди, завданої смертю потерпілого, до ТОВ «Теркурій-2», ПАТ «СК «ТАС» у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 02.11.2011 року на 365 км траси «Київ-Одеса» під час зіткнення автомобілів LEXUS та КАМАЗ пасажир автомобіля LEXUS чоловік позивача ОСОБА_4 отримав травми, несумісні з життям, від яких помер на місці ДТП. Оскільки водій автомобіля LEXUS ОСОБА_3 є працівником ТОВ «Теркурій-2», просила стягнути з ТОВ «Теркурій-2» на її користь моральну та матеріальну шкоду, витрати на поховання, кошти на утримання її та сина. У звязку із тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля LEXUS була застрахована у ПАТ «СК «ТАС» згідно полісу №АА/5605204, просила стягнути з Товариства на її користь 100000 грн. в якості відшкодування шкоди, завданої потерпілому.

В ході розгляду кримінальної справи цивільний позивач ОСОБА_1 відмовилася від усіх вимог до ТОВ «Теркурій-2» у звязку із добровільним відшкодуванням останнім моральної шкоди.

Вироком Ширяївського районного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, стягнуто з ПАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 в якості шкоди, завданої потерпілому, 100000,00 грн.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 березня 2014 року вирок Ширяївського районного суду Одеської області від 17.12.2013р. відносно ОСОБА_3 за ст.286 ч.2 КК України в частині цивільного позову скасовано і справу в цій частині повернуто на новий розгляд до того ж суду в іншому складі, в іншій частині вирок залишено без змін.

У звязку з відсутністю у Ширяївському районному суді Одеської області суддів, що мали повноваження, ухвалою від 28.07.2014 р. виділені матеріали справи направлено для розгляду до Іванівського районного суду Одеської області.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 27.04.2015 р. справу направлено на розгляд до Ширяївського районного суду Одеської області.

Справа надійшла до Ширяївського районного суду Одеської області 04.06.2015 р. Ухвалою від 05.06.2015 р. справу до свого провадження прийнято суддею Алексєєвою О.В.

Під час нового розгляду справи Іванівським та Ширяївським районними судами Одеської області позивачем неодноразово змінювався розмір позовних вимог, що обґрунтовано поданням позивачем позову до страховика автомобіля КАМАЗ ПАТ «Просто-Страхування» - та винесенням апеляційним судом Тернопільської області рішення, згідно якого на користь ОСОБА_1 стягнуто з ПАТ «Просто-Страхування» по 1586,55 грн. страхового відшкодування в звязку зі смертю годувальника щомісячно в межах діючого на момент ДТП ліміту 50000 грн.

Згідно останньої заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача 83903,65 грн., з яких:

- 30868,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання, до складу яких позивач відносить:

●880,00 грн. взуття на поховання;

●3020,00 грн. одяг на поховання;

●2800,00 грн. гріб, хрест, транспортування, ікона, простинь;

●19200,00 грн. надмогильний памятник з граніту;

●4968,00 грн. - перевезення труни з тілом до місця поховання;

- 19132,00 грн. в якості відшкодування утриманцям у звязку із смертю годувальника, разом 50000,00 грн. в межах половини ліміту відповідальності, передбаченої полісом, а також

- 9062,50 грн. пені за несвоєчасне відшкодування витрат на поховання;

- 23367,10 грн. інфляційні втрати;

- 1474,05 грн. 3% річних.

Представник позивача надіслав до суду заперечення, у яких просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача необґрунтованих та документально непідтверджених витрат а також відмовити у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі, який перевищує 1275,00 грн. Свою позицію обґрунтував тим, що згідно положень ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), правової позиції, викладеної у постанові ВСУ від 06.11.2013 р у справі №6-108цс13, ПАТ «СГ «ТАС» повинно відшкодувати половину шкоди, завданої третій особі (померлому) сукупними діями декількох осіб, в межах половини ліміту відповідальності, передбаченої полісом, тобто в межах 50000 грн. Також зазначив, що відповідно до положень ст.. 27 Закону, ст.. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», відшкодуванню підлягають витрати на поховання в межах документально підтверджених витрат, які були понесені з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу, або колумбарну нішу, та інші витрати, які повязані з облаштуванням та утриманням місця поховання, отже інші витрати, зокрема на поминальний обід, та інші непрямі витрати не підлягають відшкодуванню. Крім того, зазначив, що страхове відшкодування розраховується як частина неотриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсій, отриманих від фонду соціального страхування. Зазначив, що моральна шкода на підставі положень ст.. 9 Закону підлягає відшкодуванню в розмірі не більше 5% ліміту відшкодування, а саме 1275,00 грн. Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат вказав, що відповідач не має грошових зобовязань перед позивачем, отже не повинен сплачувати передбачені ст.. 625 ЦК України відсотки та інфляційні втрати. Виплату страхового відшкодування відповідач не вважає простроченою, оскільки справа про відшкодування збитків страховиком розглядається у суді.

Позивач, повідомлена про дату й місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не зявилася. Представником позивача ОСОБА_5 надіслано клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ПАТ «СК ТАС», повідомлений про дату й місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Треті особи ОСОБА_3, ПАТ «Просто-Страхування», повідомлені про дату й місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не зявилися, причини неявки не повідомили.

Представником третьої особи ТОВ «Теркурій-2» надіслано до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представником третьої особи ОСОБА_2 також надіслано до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини.

02 листопада 2011 року, приблизно о 23.30 годині, ОСОБА_3, діючи в порушення вимог п.п. 2.3. (б), 12.1 (г), 13.1 ПБДР України, у темну пору доби, керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснював рух по автошляху "Київ - Одеса" з боку м. Київ в напрямку м. Одеса у лівій смузі руху, при наявності трьох смуг в одному напрямку. У районі 375 км + 750 м. зазначеного автошляху, в Ширяївському районі Одеської області, діючи необережно, маючи реальну й необ'єктивну можливість бачити автопоїзд в складі автомобіля НОМЕР_2, із причепом "СЗАП 8352", д/н С7909ЧЧ, під керуванням ОСОБА_6, який рухався попереду у попутному йому напрямку, належним чином не оцінивши дорожню ситуацію при цьому не вибрав безпечні: швидкість руху та дистанцію, не переконавшись у безпеці подальшого руху проявив неуважність, та злочинну самовпевненість, без наявності яких би то перешкод технічного або іншого характеру, допустив зіткнення передньою правої частиною керованого ним автомобіля "LEXUS LX 750", з лівою задньою частиною зазначеного причепа "СЗАП 8352". Внаслідок цієї ДТП пасажир переднього сидіння автомобіля "LEXUS LX 750" ОСОБА_4 отримав травми об виступаючі предмети у середині цього автомобіля, в результаті чого помер.

У ході розгляду кримінальної справи ТОВ «Теркурій-2» було відшкодовано позивачу моральну шкоду, у звязку з чим позивач відмовилася від усіх вимог до ТОВ «Теркурій-2».

Вироком Ширяївського районного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, стягнуто з ПАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 в якості шкоди, завданої потерпілому, 100000,00 грн.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 березня 2014 року вирок Ширяївського районного суду Одеської області від 17.12.2013р. відносно ОСОБА_3 за ст.286 ч.2 КК України в частині цивільного позову скасовано і справу в цій частині повернуто на новий розгляд до того ж суду в іншому складі, в іншій частині вирок залишено без змін.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_3 була застрахована згідно полісу №АА/5605204 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.07.2011 р. (тип договору 1) власником автомобіля ОСОБА_2. Ліміт відповідальності за полісом за шкоду, заподіяну життю і здоровю (на одного потерпілого) встановлено у розмірі 100 000 грн. Строк дії полісу до 26.07.2012 р.

Згідно положень ст.. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Оскільки договір страхування цивільно-правової відповідальності укладено під час дії Закону у редакції від 01.01.2011 р., застосуванню до виниклих між сторонами правовідносин підлягає саме ця редакція закону (далі за текстом). Крім того, перехідними положеннями законів, якими вносилися зміни у Закон, передбачено, що норми цих законів не застосовуються до договорів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладених до набрання ними чинності. Тому, посилання відповідача у своїх запереченнях на положення статей 2, 36.1, 36.2, 36.3, 36.5 Закону (а.с. 279-283) у новій редакції судом до уваги не приймаються.

Згідно положень ч. 1 ст. 22 Закону ( у редакції, що діяла на час укладення договору), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 27 Закону, право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання.

У зв'язку із смертю годувальника в результаті дорожньо-транспортної пригоди право на страхове відшкодування мають:

діти (в тому числі усиновлені) - до досягнення ними повноліття;

непрацездатна вдова (вдовець), непрацездатні батьки - до відновлення ними працездатності, а також працездатна вдова (вдовець), якщо у сім'ї є діти віком до восьми років;

інші члени сім'ї, які знаходилися на утриманні потерпілого.

Відповідно до положень ст. 27 Закону, у зв'язку із смертю годувальника відшкодовується частина неотриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника. Порядок вирахування відшкодування утриманцям визначає Кабінет Міністрів України.

Витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати.

За умовами договору або за поданням одержувачів страхового відшкодування та за погодженням із страховиком таке відшкодування може бути виплачено у вигляді одноразової компенсації.

Згідно положень ст.. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Згідно свідоцтва про шлюб, 08.10.2011 р. ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_4) (а.с. 199).

Згідно свідоцтва про народження, 27.03.2012 р. народився ОСОБА_8, батьком якого є ОСОБА_4, матірю ОСОБА_1 (а.с. 200).

Таким чином, позивач є особою, що має право на відшкодування витрат на поховання та працездатною вдовою, що має дитину до восьми років, отже є утриманцем померлого.

Відповідно до ст.. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. У заяві про виплату страхового відшкодування має міститися:

а) найменування страховика, до якого подається заява, або МТСБУ;

б) назва (для юридичної особи), прізвище, ім'я, по батькові (для фізичної особи) заявника, його місцезнаходження або місце проживання;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування завданих збитків;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, та потерпілих;

ґ) обставини, якими заявник обґрунтовує свою вимогу, та докази, що підтверджують її відповідно до законодавства;

д) розмір шкоди;

е) підпис заявника і дата подання заяви.

До заяви додаються довідки про дорожньо-транспортну пригоду, довідки відповідних закладів охорони здоров'я щодо тимчасової втрати працездатності або довідки спеціалізованих установ про встановлення стійкої втрати працездатності (інвалідності) у разі її виникнення, інші документи, які мають відношення до даної дорожньо-транспортної пригоди, завірені у встановленому порядку.

Відповідно до положень ст.. 36 Закону, після розгляду страховиком наданих йому визначених у статті 35 цього Закону документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення щодо прийнятого рішення. Якщо особа, яка має право на отримання відшкодування, не задоволена рішенням страховика щодо виплати страхового відшкодування, вона має право подати до МТСБУ скаргу про перегляд вищезазначеного рішення. Якщо прийняте МТСБУ рішення не задовольняє таку особу, то вона має право подати позов до суду щодо відшкодування шкоди в установленому законом порядку.

Згідно ст. 37 Закону, виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Судом встановлено, що позивачем понесено витрати на поховання померлого у розмірі 30868,00 грн., які складаються із наступного:

●880,00 грн. взуття на поховання (а.с. 62);

●3020,00 грн. одяг на поховання (а.с. 63);

●2800,00 грн. гріб, хрест, транспортування, ікона, простинь (а.с. 64);

●19200,00 грн. надмогильний памятник з граніту (а.с. 61);

●4968,00 грн. - перевезення труни з тілом до місця поховання (а.с. 60).

07.02.2012 р. ОСОБА_1 подала до Тернопільської філії АТ «Страхова група «ТАС» заяву про страхове відшкодування, а також документи згідно переліку (а.с. 22, 198).

23.07.2012 р. та 02.08.2013 р. позивачем до заяви про страхове відшкодування також долучено інші документи (а.с. 23, 196, 197).

Страховиком ПАТ «СГ «ТАС» після отримання від позивача документів, передбачених ст.. 35 Закону, не було направлено позивачу повідомлення щодо прийнятого рішення.

Після винесення апеляційним судом Одеської області 25.03.2014 р. ухвали, якою вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_3 винним у скоєнні кримінального правопорушення залишено в силі страховиком також не було здійснено відшкодування позивачу. Тому нарахування пені необхідно здійснювати саме з цієї дати.

Водночас, суд пов'язаний вимогами принципу диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог (ст.. 11 ЦПК України), тому приймає до розгляду нарахування, здійснені позивачем за період з 15.04.2014 по 15.04.2015 р. виходячи з заявленої суми зобовязання у розмірі 30868,00 грн. згідно останнього розрахунку від 20.07.2015 р (а.с. 248).

Наведений позивачем розрахунок суд вважає вірним, тому пеня у розмірі 9062,50 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Суд, здійснюючи аналіз Закону (у редакції, що діяла на час укладення договору) у цілому, вважає, що посилання законодавця на обовязок страховика здійснити виплату в строки та обсягах, визначених рішенням суду, поширюється на випадки, коли особою, яка має право на отримання відшкодування, заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди у порядку, передбаченому положеннями ч. 3 ст. 22 Закону, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди визначається виключно судом. Тому обґрунтування відповідача своїх заперечень в частині неможливості нарахування пені до винесення судом рішення щодо страхових виплат та набранням їм законної сили суд не приймає за належне.

Згідно положень п. 21 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних нарахувань за період з січня 2014 р. по червень 2015 р. у розмірі 23367,10, виходячи з суми заборгованості у розмірі 30868,00 грн., а також 3% річних починаючи з 17.12.2013 р. (дати винесення вироку судом першої інстанції).

Оскільки вина ОСОБА_3 у вчинені ДТП встановлена ухвалою від 25.03.2014 р., суд вважає, що стягненню в межах заявлених вимог підлягають інфляційні втрати за період з квітня 2014 р. по червень 2015 р., а річні з 26.03.2014 р. по 15.04.2015 р.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період квітень 2014 р. червень 2015 р. становить:

30868,00*103,3*103,8*101,0*100,4*100,8*102,9*102,4*101,9*103,0*103,1*105,3*110,8*114,0*102,2*100,4=52645,93 грн.,

отже інфляційні втрати становлять:

52645,93 грн. 30868,00 грн. = 21777,93 грн.

Щодо розрахунку 3% річних, період прострочки з 26.03.2014 р. по 15.04.2015 р. складає 386 днів, отже

30868,00 грн. *3% / 365 днів / *386 днів = 979,32 грн.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті № 8 своєї Постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини частина друга ст. 1188 ЦК України.

Таким чином, ОСОБА_4 будучи пасажиром одного із транспортних засобів за рахунок взаємодії між якими відбулась ДТП 02 листопада 2011 року, відноситься до категорії «інші особи» в розумінні ч. 2 ст. 1188 ЦК України.

Як вказав Верховний Суд України (далі ВСУ) у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, ухваленій у справі № 6-108цс13, відповідно до положень ч. 2 ст. 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.

Така правова позиція ВСУ, в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

На момент ДТП, згідно відомостей МСТБУ, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «КАМАЗ 5320» була застрахована за полісом серії АА № 2490123, причепу СПАЗ 8352, д/н НОМЕР_4, за полісом № АА/2490122 в AT «ПРОСТО-страхування».

Відповідно до п. 1, п. 7 Порядку проведення розрахунку розміру страхового відшкодування утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, затвердженого Постановою КМУ від 31 грудня 2004 року №1776, розрахунок розміру страхового відшкодування, що виплачується утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, проводиться у межах визначеного законодавством ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, який діяв на дату укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Якщо питання про страхове відшкодування вирішується в судовому порядку, його виплата проводиться у строк та в обсязі визначені рішенням суду.

Частина неотриманих доходів померлого годувальника, яка за його життя належала б кожному утриманцю, визначається із середньомісячного доходу померлого, який включає виплати, що підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб, пенсії, державну соціальну допомогу та щомісячні виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, за останній календарний рік (за відрахуванням частки, яка припадала на померлого і працездатних осіб, та суми пенсій, виплачених утриманцям внаслідок втрати годувальника) шляхом ділення частини неотриманих доходів померлого годувальника, що припадає на зазначених осіб, на кількість цих осіб.

Відповідно до листа Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції від 28 квітня 2012 року № 3756/17-430, в 2011 році ОСОБА_4 отримав заробітну плату в розмірі 63'462,23 грн. Відповідно середньомісячний дохід ОСОБА_4 в 2011 році становив 6'346,22 грн.

Станом на 02 листопада 2011 року ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становив 100'000 грн.

Відтак ПАТ «Страхова Група «ТАС» та AT «ПРОСТО-страхування» в рівних долях несуть відповідальність за шкоду заподіяну позивачці, тобто по 50'000 грн. кожен.

Як встановлено судом, рішенням апеляційного суду Тернопільської області у справі № 607/17670/14-ц від 06 квітня 2015 р. стягнуто на користь ОСОБА_1 по 1586,55 грн. страхового відшкодування в звязку зі смертю годувальника щомісячно в межах діючого на момент ДТП ліміту 50000 грн. (100000 : 2)

Визначаючи порядок відшкодування, суд виходить з того, що у справі відсутнє погодження страховика про сплату страхового відшкодування у вигляді одноразової компенсації, передбачене ч. 2 ст. 26 Закону (у редакції, що діяла на дату укладення договору), тому відшкодування слід стягнути щомісячно рівними частками в межах встановлено ліміту 50000 (100000 : 2) та в межах заявленої позивачем суми 19132,00 грн.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що тривалий розгляд справи Ширяївським районним судом Одеської області та необхідність його кількоразового відкладення пояснюється відсутністю на день судового засідання відомостей про отримання особами, що беруть участь у справі, судових повісток, переданням судді у відрядженні.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213-215, 360 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 сергіївни до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (місцезнаходження: 03062, м. Київ, пр.. Перемоги, 65, , п/р №1039 в ПУАТ «Фідобанк», МФО 300175), на користь ОСОБА_1 (місце проживання: 49009, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_5) по 1586,55 грн. страхового відшкодування в звязку зі смертю годувальника щомісячно в межах 19132,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (місцезнаходження: 03062, м. Київ, пр.. Перемоги, 65, , п/р №1039 в ПУАТ «Фідобанк», МФО 300175), на користь ОСОБА_1 (місце проживання: 49009, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_5) витрати на поховання у розмірі 30868,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (місцезнаходження: 03062, м. Київ, пр.. Перемоги, 65, , п/р №1039 в ПУАТ «Фідобанк», МФО 300175), на користь ОСОБА_1 (місце проживання: 49009, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_5) пеню за несвоєчасне відшкодування витрат на поховання у розмірі 9062,50 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (місцезнаходження: 03062, м. Київ, пр.. Перемоги, 65, , п/р №1039 в ПУАТ «Фідобанк», МФО 300175), на користь ОСОБА_1 (місце проживання: 49009, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_5) інфляційні втрати за несвоєчасне відшкодування витрат на поховання у розмірі 21777,93 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (місцезнаходження: 03062, м. Київ, пр.. Перемоги, 65, , п/р №1039 в ПУАТ «Фідобанк», МФО 300175), на користь ОСОБА_1 (місце проживання: 49009, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_5) річні за несвоєчасне відшкодування витрат на поховання у розмірі 979,32 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (місцезнаходження: 03062, м. Київ, пр.. Перемоги, 65, , п/р №1039 в ПУАТ «Фідобанк», МФО 300175), в дохід держави 818,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Алексєєва О.В.