Ухвала іменем україни
03 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» про стягнення з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою, в якій просила скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 18 жовтня 2012 року у справі № 2/594-2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк») до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 березня 2007 року № 32в-п/2007 у розмірі 1 401 332 грн 91 коп. та постановити ухвалу про закриття провадження у справі.

На обґрунтування своїх доводів ОСОБА_4 посилається на те, що зазначене рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 18 жовтня 2012 року ухвалене з порушенням норм процесуального законодавства і підлягає скасуванню, оскільки третейський суд вирішив питання про її права та обов'язки, які є спільними разом із боржником ОСОБА_5, оскільки вони несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями, що передбачені умовами кредитного договору від 23 березня 2007 року № 32в-п/2007 та згідно з укладеним договором поруки. Також заявник в якості додаткової підстави для скасування рішення суду вважає, що справа, у якій було прийнято рішення, не була підвідомча третейському суду, так як письмової згоди на укладання додаткової угоди № 5 до кредитного договору, якою було внесено зміни до розділу 9 щодо вирішення спорів Третейським судом, вона не надавала, оскільки такий порядок вирішення спорів суперечить вимогам п. 3.1 та п. 4.3.договору поруки в частині солідарної відповідальності. Крім того, ОСОБА_5 уклав з банком додаткову угоду від 22 вересня 2009 року № 5, згідно з умовами якої п. 1.3 внесено зміни до розділу 9 кредитного договору від 23 березня 2007 року щодо вирішення спорів Постійно діючим третейським судом при Асоціації «Слобожанська перспектива». Зазначає, що вона як дружина ОСОБА_5, письмової згоди на укладення такої додаткової угоди не надавала, оскільки такий порядок вирішення спорів суперечив би вимогам п. 3.1 та 4.3. договору поруки від 23 березня 2007 року № 32в-п/2007-п в частині солідарної відповідальності, враховуючи, що згідно з п. 3.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником як солідарний боржник. Також зазначає, що між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду від 01 червня 2009 року № 4 до кредитного договору від 23 березня 2007 року про збільшення відсотків за користування кредитом, без додаткового повідомлення її як поручителя. До участі у справі в Постійно діючому третейському суді при Асоціації «Слобожанська перспектива» ОСОБА_4 залучена не була, не зважаючи на те, що вона є поручителем, що відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником як солідарний боржник. Також 23 березня 2007 року між ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір № 32в-п/2007-з, предметом якого є земельна ділянка площею 0,1472 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 Враховуючи те, що ПАТ «Мегабанк» не повідомив суд про наявність іпотечного договору від 23 березня 2007 року при розгляді справи третейським судом, а ОСОБА_4 не була залучена до участі у справі, це позбавило її можливості захищати свої та боржника права у судовому порядку.

Таким чином Постійно діючий третейський суд при Асоціації «Слобожанська перспектива» вирішив питання про права і обов'язки ОСОБА_5 та не залучив до участі у справі ОСОБА_4, яка є поручителем та несе солідарну відповідальність з боржником за кредитним договором, що, на її думку, є підставою для скасування рішення третейського суду від 18 жовтня 2012 року відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28 липня 2014 року заяву ОСОБА_4 про скасування рішення третейського суду задоволено. Скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 18 жовтня 2012 року у справі за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 березня 2007 року № 32в-п/2007 року у розмірі 1 401 332 грн 91 коп.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2014 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до п. 5 ст. 389-5 ЦПК України при розгляді справи, третейський суд вирішив питання щодо її прав та обов'язків.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні заяви про скасування рішення постійно діючого третейського суду, виходив із того, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оскаржуваним рішенням третейського суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 було порушено права ОСОБА_4

Такі висновки апеляційного суду є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 23 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк»), та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 32в-п/2007, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 120 000 доларів США терміном до 22 березня 2017 року зі сплатою 13,5 % річних.

22 вересня 2009 року ОСОБА_5 уклав з банком додаткову угоду № 5, згідно з якою п.1.3 внесено зміни до розділу 9 кредитного договору від 23 березня 2007 року щодо вирішення спорів Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива». Також між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_5 01 червня 2009 року було укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору від 23 березня 2007 року про збільшення відсотків за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання вище зазначеного кредитного договору між ОСОБА_4 та ВАТ «Мегабанк» 23 березня 2007 року було укладено договір поруки № 32в-п/2007-п, згідно з умовами якого ОСОБА_4 поручається перед банком за виконання ОСОБА_5 зобов'язань, що виникли з кредитного договору від 23 березня 2007 pоку № 32в-п/2007, та відповідає перед ВАТ «Мегабанк» як солідарний боржник.

Також для забезпечення виконання зазначеного кредитного договору між ОСОБА_4 та ВАТ «Мегабанк» від 23 березня 2007 року було укладено іпотечний договір № 32в-п/2007-з, згідно з умовами якого остання передала в іпотеку належну їй земельну ділянку площею 0,1472 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 18 жовтня 2012 року з ОСОБА_5 було стягнуто на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором від 23 березня 2007 року № 32в-п/2007 у розмірі 1 401 332 грн 91 коп.

Згідно зі ст. 389-5 ЦПК України, ст. 51 Закону України «Про третейські суди», рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 18 жовтня 2012 року, посилаючись на те, що цим рішенням суд вирішив питання про її права та обов'язки як солідарного боржника за зобов'язаннями ОСОБА_5 за кредитним договором від 23 березня 2007 року.

Однак у межах рішення третейського суду вирішено питання, що стосується виключно сторін третейського розгляду щодо неналежного виконання позичальником ОСОБА_5 умов кредитного договору, при цьому питання про права та обов'язки ОСОБА_4 як поручителя за договорами поруки, даним рішенням не вирішувалось, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення третейського суду, передбачені ст. 389-5 ЦПК України, ст. 51 Закону України «Про третейські суди», відсутні.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Г.В. Юровська