Справа № 642/2543/14-ц
Провадження № 2/642/757/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

28 травня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Грінчук О.П.,

за участі секретаря Радько В.В.

представника позивача по первісному позову ОСОБА_1

представника відповідача по первісному позову ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-ї особи ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «ДельтаБанк» про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

Позивач ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до відповідача про встановлення режиму окремого проживання та поділ спільного майна подружжя, в ході розгляду справи декілька разів уточнював позовні вимоги та остаточно просив (т.2 а.с.189) розділити з відповідачем сумісно набуту квартиру по 1/2 частини кожному, визнати за відповідачем право власності на автомобілі марки «Skoda fabia», «Ford skorpio» та стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію, також просив стягнути з відповідача на його користь 1/2 частину сплачених станом на 05.03.2015р. грошових коштів за кредитним договором з ПАТ «Альфа-Банк», що складає 8738,82 грн. та зобовязати відповідача, ОСОБА_6, сплатити 1/2 частину залишку суми боргу на користь ПАТ «Альфа-Банк» в розмірі 4853,97 грн. та 1/2 частину залишку суми боргу на користь ПАТ «Дельта Банк» за кредитними договорами, а також покласти на відповідачку судові витрати.

Відповідачка та її представник не погодившись з вимогами позивача, заявили зустрічні вимоги до позивача по первісному позову, декілька разів уточнювали позовні вимоги та остаточно просили (т.2 а.с.183) розділити спільно набуту квартиру, відступивши від засади рівності часток подружжя, врахувавши перебування двох неповнолітніх дітей на утриманні позивачки по зустрічному позову, врахувавши, що отримані аліменти не достатні для їх забезпечення, та виділити за позивачкою 69/100 частин, а за відповідачем 31/100 частин спірної квартири. Крім цього, просила стягнути з відповідача грошову компенсацію за продані ним автомобілі, вказуючи, що відповідачем під час розгляду справи в суді, а саме 24.05.2014р. та 19.07.2014р. були продані автомобілі які придбавались в період шлюбу, тобто тоді, коли вже фактично сімї не існувало, а тому згоди на їх продаж вона не давала. Також, просила розділити предмети домашнього вжитку.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Заперечували проти задоволення зустрічного позову в повному обємі.

Відповідачка та її представник позовні вимоги за первісним позовом не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Заявлені зустрічні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представники третіх осіб в судові засідання не зявились, про день та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с.143,144, 201,233), тому за згодою учасників процесу, а також враховуючи положення ч.3 ст.36 ЦПК України, справу було розглянуто у їх відсутність.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, доводи якими кожен з них обґрунтовував свої вимоги та заперечення, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає вимоги позивача за первісним позовом та за зустрічним підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.08.1996 року по 01.09.2014 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01.09.2014 р. встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені у вересні 2013 року (а.с.196-197 т.1).

У період шлюбу, а саме 08.12.2006р. сторонами було придбано обєкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1, право власності на вказану квартиру було зареєстровано на відповідачку по первісному позову, що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.12.2006р. та свідоцтвом про право власності (а.с.21-25).

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи вимоги первісного позову в частині поділу квартири позову, суд приходить до висновку, що вони підлягають задоволенню. Керуючись розясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимоги позивача по зустрічному позову в цій частині не обґрунтовані, суду не надано будь-яких доказів щодо існування заборгованості за аліментами у звязку з чим виникли обставини щодо належного забезпечення, розвитку та лікування дитини, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК вбачається рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності. У п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вказано, що випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Так, судом встановлено, що в період шлюбу подружжям було придбано автомобіль ВАЗ 21099, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який 24.05.2014р. було продано за 60000,00 грн. відповідно до довідки-рахунку серії ВІА№ 448891 та автомобіль «Нива Шевроле 21230», д.н.з. НОМЕР_2, який 19.07.2014р. було продано за 70000,00 грн. відповідно до довідки-рахунку серії ВІА№ 148466 (а.с.132-141), беручи до уваги пояснення сторін, свідка ОСОБА_7, період часу відчуження вказаних автомобілів, суд приходить до висновку, що автомобілі були придбані під час шлюбних відносин подружжя та продані без згоди позивачки по зустрічному позову, тобто тоді, коли вже фактично сімї не існувало, під час розгляду справи в суді, а тому на користь позивачки по первісному позову підлягає стягненню компенсація на 1/2 частину отриманих грошей.

Під час вирішення позовної вимоги первісного позивача щодо стягнення з відповідачки спільних боргових зобовязань подружжя за кредитними договорами, судом встановлено, що 15.10.2013р. позивачем ОСОБА_5 по первісному позову було укладено договір з ПАТ «Альфа-Банк» № 500421641 на загальну суму 27185,60 грн., а 29.10.2013р. з ПАТ «Дельта Банк» № 011-20523-291013 на загальну суму 25000,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя та відповідно до ч.4 ст. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Ч. 3 ст. 65 Сімейного Кодексу України передбачає, що для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Позивач посилався на те, що при розподілі майна подружжя, розподілу підлягають і зобовязання одного із подружжя, які були укладені в інтересах сімї, а саме і сума боргу сплачена ним і сума залишку по кредитним договорам, та як він зазначав використана в інтересах сімї.

Однак, доводи позивача стосовно того, що договори позики були укладені позивачем в інтересах сімї спростовуються наступними доказами.

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01.09.2014 р. встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені у вересні 2013 року (а.с.196-197 т.1).

Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивач за первісним позовом уклав кредитні договори після припинення шлюбних відносин з відповідачкою, а тому їх укладання відбулось не в інтересах сімї та без згоди відповідачки.

При розгляді позовної вимоги щодо поділу предметів домашнього вжитку по зустрічному позову, суд бере до уваги положення ст. 174 ЦПК України, згоду відповідача по зустрічному позову та приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню в повному обємі.

Враховуючи розяснення п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» згідно якого, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи, що сторонами в судовому засіданні не досягнуто згоди на виплату компенсації за придбані автомобілі «Шкода Фабіа», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, та автомобіль марки «Форд Скорпіо», 1985 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4, а також те, що за час розгляду справи в суді не було здійснено внесення суми вартості цих автомобілів на депозитний рахунок суду, суд вважає необхідним визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні, що складають по 1/2 частки у кожному автомобілі без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із положень ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011р. (з послідуючими змінами та доповненнями), щодо максимального розміру судового збору враховуючи ціну позову сторін як по первісному так і по зустрічному позову. Крім цього, позивачу по зустрічному позову було надано відстрочку оплати судового збору до винесення рішення у справі, а тому сплаті в дохід держави підлягає різниця від суми сплаченого збору згідно предявленої квитанції.

Крім цього, відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Так, Законом України «Про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р. встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалене рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Враховуючи викладене суд бере до уваги суму задоволеного позову, кількість судових засідань за участю адвоката відповідача по первісному позову, суд приходить до висновку про часткове задоволення суми витрат на правову допомогу, що становить 7000 грн., а також витрат на експертну оцінку в розмірі 1600 грн.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 60, 65,69,71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212 - 215 ЦПК України, ст. ст.368, 372 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 за первісним позовом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3, право власності на 1/2 частину квартири № 32, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Дмитрівська, б. 5.

Визнати за ОСОБА_4, право власності на 1/2 частину квартири № 32, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Дмитрівська, б. 5.

В іншій частині позову - відмовити.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (НОМЕР_5) на користь ОСОБА_4 (НОМЕР_6) 65000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп. у якості грошової компенсації за належну їй 1/2 частину проданих ним спільних автомобілів ВАЗ 21099LI (2004), cинього кольору, № двигуна 8, № кузова Y6D4242, ДНЗ АХ7610АС, свідоцтво ХАС723512 від 10.09.2004 року (ВРЕР № 1 ГУМВСУ) і CHEVROLET NIVA 21230 (2004), бежевого кольору, № двигуна 3, № кузова X9L3611, ДНЗ АХ6911АС, свідоцтво ХМС29700 від 18.03.2005 року (ВРЕР № 3ГУМВСУ).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачені судові витрати у розмірі 8600 гривень, що складаються з витрат на правову допомогу в сумі 7000 грн. та витрат на експертну оцінку 1600 грн.

Визнати за ОСОБА_4 право приватної власності на предмети домашнього вжитку, а саме: телевізор "Philips"; DVD - програвач "Pilips"; мікрохвильову піч "Bosh"; посудомийну машину "Bosh"; холодильник "LG"; шафу-купе; диван-канапе; ліжко полуторне; електромясорубку; кондиціонер "Chigo".

Визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на предмети домашнього вжитку, а саме: два телевізори "Soni"; DVD - програвач "Philips"; шафу-купе; пральну машину; ліжко двоспальне; апарат для приготування кофе "De Longhi"; кондиціонер "LG"; кухонний гарнітур; водонагрівач обємом 80 літрів.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у розмірі 3410 гривень.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: