Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

при секретарі Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 20 листопада 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому з уточненням своїх позовних вимог просить стягнути суму вкладу, нараховані відсотки та 3 відсотки річних за договорами банківського вкладу на загальну суму 35 245, 02 доларів США, що еквівалентно 810 414, 36 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 16 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договором банківського вкладу (депозиту) (Вклад «Стандарт») № SAMDN0413, № SAMDN9611 та № SAMDN0162, відповідно до яких позивач передав відповідачу 30 000 доларів США на строк до 16 липня 2013 року зі сплатою 8% річних. Позивач звернувся до відповідача з листами про розірвання договорів, повернення суми вкладів та нарахованих відсотків. Однак банк зазначені вимоги не виконав та грошові кошти не повернув.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи містяться письмові заперечення, відповідно до яких банк позов не визнає, заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на те, що територія АР Крим визначена як тимчасово окупована територія, та відокремлені підрозділи «Приватбанку», що розташовані на окупованій території, позбавлені можливості належним чином здійснювати банківську діяльність, а також обслуговувати договори банківських вкладів та рахунків. Окупаційна влада здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», у звязку з чим відповідач не має доступу до договорів клієнтами, платіжних документів. Проти стягнення з них коштів вони заперечують, вважають позовні вимоги до них безпідставними.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як встановлено в судовому засіданні, 16 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Договір № SAMDN0413 («Стандарт), відповідно до якого позивач передав банку грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США для розміщення на депозитному вкладі на строк до 16 липня 2013 року зі сплатою 8% річних /а.с.9-10/. На виконання умов договору позивачем в той же день було внесено грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, що підтверджується копією платіжного доручення від 16 квітня 2013 року /а.с.11/.

Окрім того 16 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та банком було укладено Договір № SAMDN 9611 «Стандарт», відповідно до якого позивачем було передано грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США для розміщення на депозитний рахунок на строк до 16 липня 2013 року зі сплатою 8% річних /а.с.13-14/. Внесення грошових коштів на депозитний рахунок підтверджується копією платіжного доручення від 16 квітня 2013 року /а.с.14/

16 квітня 2013 року між сторонами укладено Договір № SAMDN 10162, за умовами якого позивач передав до банку грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США на строк до 16 липня 2013 року зі сплатою 8% річних /а.с.15-16/. Внесення грошових коштів підтверджується копіює платіжного доручення від 16 квітня 2013 року, що міститься в матеріалах справи /а.с.17/.

29 жовтня 2014 року ОСОБА_1 надіслано на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» листи-повідомлення про розірвання договорів вкладів, у яких наполягав на їх розірванні, поверненні сум вкладів та про сплату процентів за користування вкладом за період з 18 лютого 2014 року по 29 жовтня 2014 року. Однак зазначені вимоги позивача залишені без задоволення. /а.с.21-25, 28-32, 35-39/.

Сторонами договору погоджено можливість дострокового розірвання цього договору, за умови попередження один одного за два банківські дні.

За загальними положеннями про договір (ч.1 ст. 626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку , встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. За ч.1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

За приписами ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, здійснених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Вищезазначене свідчить про те, що розірвання договору та видача грошових коштів здійснюється виключно за заявою клієнта банку. Суд приходить до висновку, що позивач здійснив дії, необхідні за визначеним договором та законодавством порядком, для дострокового розірвання договору та отримання вкладу.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми банківських вкладів в розмірі 30 000 доларів США (по 10 000 доларів США за кожним договором), процентів в розмірі 2 445, 18 доларів США (по 815, 06 доларів США за кожним договором / т. 2, а.с.9-10/) та 3 % річних в розмірі 863, 01 доларів США (по 287, 67 доларів США за кожним договором /т.2 а.с. 9-10/) в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором № SAMDN0413 («Стандарт) від 16 квітня 2013 року в розмірі 10 000 доларів США, проценти на банківський вклад в розмірі 815, 06 доларів США та 3% річних в сумі 287, 67 доларів США.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором № SAMDN9611 («Стандарт) від 16 квітня 2013 року в розмірі 10 000 доларів США, проценти на банківський вклад в розмірі 815, 06 доларів США та 3% річних в сумі 287, 67 доларів США.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором № SAMDN0162 («Стандарт) від 16 квітня 2013 року в розмірі 10 000 доларів США, проценти на банківський вклад в розмірі 815, 06 доларів США та 3% річних в сумі 287, 67 доларів США.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4 514 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О.Демидова