Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №331/3510/14-ц Головуючий у 1 інстанції Смолка І.О.
Провадження №22-ц/778/2047/15 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ПАТ «Укртелеком» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В позові зазначало, що ОСОБА_3 зареєстрована у відомчому гуртожитку ПАТ «Укртелеком» за адресою: АДРЕСА_1 Але, в період з січня 2005 р. по теперішній час вона не проживає за зареєстрованим місцем проживання, оскільки виїхала на постійне місце проживання до Іспанії.

Посилаючись на зазначену обставину просило суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Стягнути з ПАТ «Укртелеком» понесені судові витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до частини 1 статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що наказом державного комітету зв»язку та інформатизації України від 27.12.1999р. відповідно до п. 11 Положення про порядок корпоратизації підприємств, що приватизуються, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.93 №58 на базі державного підприємства електрозв»язку «Укртелеком» було створено Відкрите акціонерне товариство (ВАТ) «Укртелеком». Майно державного підприємства електрозв»язку «Укртелеком» було передано за актом прийому-передачі у власність ВАТ «Укртелеком». Будинок гуртожитку по АДРЕСА_1 також перейшов до ВАТ «Укртелеком» (згодом перетворено у ПАТ «Укртелеком») і до теперішнього часу є його балансоутримувачем. Зазначене підтверджується наданими до суду доказами (наказами, актами, договорами з підприємствами по наданню житлово-комунальних послуг і т.ін.) (т.1 а.с. 42-65, 202-225).

Сторонами не оспорюється, що з 11 липня 1988 по 02 липня 2004 роки ОСОБА_3 працювала на підприємстві позивача.

01.07.1988р. ОСОБА_3 була надана кімната у гуртожитку по АДРЕСА_1 де вона зареєстрована по теперішній час.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив задовольнити його вимоги на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, згідно яких при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а в разі відсутності понад встановлений строк така особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Згідно з актами від 23.12.2011р. та 02.06.2014р. (т.1 а.с. 5, 40), складених комісією представників ПАТ «Укртелеком», ОСОБА_3 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 01.12.2009р.

З пояснень ПАТ «Укртелеком» вбачається, що з 2013р. рахунки на оплату за гуртожиток ОСОБА_3 не виставлялись та оплата відповідно не поступала. В підтвердження чого, відповідачем не надано доказів щодо сплати ним житлово-комунальних послуг, починаючи з 2013 року.

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України, ОСОБА_3 з 2006р. переважно перебувала за кордоном за межами України і відомостей про в»зд її на територію України після останнього перетину кордону України 14.08.2013р. немає т.1 а.с. 77).

Відповідно до положень ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору-судом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст.ст. 6,127 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватись для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

У статті 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України.

Разом із тим, окрім відповідної глави ЖК УРСР, зазначене питання врегульоване лише у Примірному положенні про гуртожитки. У розділі VIII Примірного положення про гуртожитки, яким передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства.

На підставі ч.8, ст. 8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст.ст. 71,72 ЖК України щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутністю особи права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа.

У зв'язку з цим можна розмежовувати правовий режим гуртожитків, житлові приміщення у яких підлягають приватизації та правовий режим гуртожитків, які призначені для тимчасового проживання.

Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК УРСР, а тому посилання відповідача на не застосування зазначеного закону жодним чином не впливає на правильність винесеного рішення.

Так, з огляду на положення Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» спірний гуртожиток після його передачі до статутного фонду юридичної особи вже не був об»єктом права державної власності і не може бути зарахований до державного житлового фонду (ст. 5 ЖК Української РСР). У матеріалах справи також відсутні докази передачі гуртожитку у власність територіальної громади на договірній основі, що, в свою чергу, означає неможливість на цей час приватизації житла в гуртожитку на позадоговірних, недобровільних засадах. Передача гуртожитку до статутного фонду ВАТ «Укртелеком» як підприємства, утвореного в процесі корпоратизації до теперішнього часу не визнана недійсною, а тому ВАТ «Укртелеком» є належним позивачем і має всі законні підстави для звернення до суду з зазначеним позовом.

З урахуванням наведеного, висновки суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка, оцінка доказів проведена відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Так, посилання відповідача на те, що вона постійно проживає у спірному гуртожитку спростовується матеріалами справи. Також, відповідачем не надано суду доказів поважності не проживання в гуртожитку понад шість місяців.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні спору судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального і процесуального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст. ст.. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: