АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6581/2015 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді Музичко С.Г.,

суддів: Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі Гладченко Ю.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2, сторона третейського розгляду: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», третя особа: Відділ державної виконавчої служби Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 квітня 2011 року у справі № 247/11,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 квітня 2011 року відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, просить ухвалу скасувати та вирішити по суті питання про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 квітня 2011 року у справі № 247/11. В доводах апеляційної скарги, зазначає, що на момент вирішення спору третейським судом, про розгляд якого він не був повідомлений, заборгованість за кредитним договором була виплачена, за допомогою укладення договору реструктуризації боргу. Вказує, що спір про стягнення заборгованості на правовідносини за кредитним договором розповсюджуються положення ЗУ "Про захист прав споживачів", тому ця категорія справ не підвідомча Постійно діючому Третейському суду при Асоціації українських банків.

Апелянт в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належно повідомлений (а.с. 136).

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06.04.2011 року, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави, передбачені ст. 389-5 ЦПК України для задоволення такої заяви.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про третейські суди»юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами, третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.06.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 2008/28-13/31.

Згідно п.6.2 договору кредиту, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею (а.с.16).

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 06.04.2011 року, задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2про стягнення заборгованості, та стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 173 472,60 грн. та третейський збір в сумі 2 103,16 грн.

Частиною 2 ст. 389-5 ЦПК України передбачено, що рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4)склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Таким чином, наведений у вказаній статті перелік випадків скасування рішення третейського суду є вичерпним.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про третейські суди", учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники.

Доводи апелянта, щодо не повідомлення його про розгляд справи третейським судом, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, як встановлено судом першої інстанції ПАТ «Укрсоцбанк» 02 березня 2011 року до Постійно діючого Третейського суду українських банків було подано позовну заяву до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 21 березня 2011 року справа за вказаним позовом призначено до розгляду на 06 квітня 2011 року.

06 квітня 2011 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків ; у вказаній справі було постановлено рішення без участі відповідача. Останній був повідомлений в судове засідання за адресою, вказаною у позовній заяві, а саме: 68600, АДРЕСА_1 копією ухвали про порушення справи повернувся до суду із відміткою зазакінченням терміну зберігання».

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 квітня 2011 року отримано відповідачем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, 17 травня 2011 року.

19 квітня 2011 року ОСОБА_2 подав до третейського суду заяву, в якій повідомив про отримання ним позовної заяви від Публічного акціонерного товариства про стягнення заборгованості за кредитним договором з проханням повідомити чи знаходиться справа в провадженні третейського суду.

11 травня 2011 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків на адресу відповідача було направлено відповідь, щодо перебування вказаної справи в провадженні цього суду та направлено ОСОБА_2 копії ухвали суду про порушення справи та копії рішення суду.

З огляду на викладене, судом вірно встановлено, що заявнику ОСОБА_2 було відомо про наявність справи у провадженні Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків та отримано відповідне рішення у справі.

Посилання апелянта на повне погашення заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк» 10.06.2014 року та подання останнім заяви про повернення виконавчого документа не є підставою для скасування рішення третейського суду від 06.04.2011 року в розумінні ст. 385 -5 ЦПК України.

В обгрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на підвідомчість Постійно діючому Третейському суду при Асоціації українських банків справ згідно з вимогами п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» зі змінами та доповненнями від 12.03.2011 року, що не передбачає розгляд третейським судом спорів щодо захисту прав споживачів, у тому послуг банку (кредитної спілки).

Так, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» ( України №2983-VI від 03.02.2011 року) третейські суди в порядку, передбачено можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарськи: за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі (кредитної спілки). Вважає, що на правовідносини, що склалися між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» поширюється законодавство про захист прав споживачів.

В той же час, згідно з п.п. 22, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року № 15- рп/2011 в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Як роз'яснено в п. 3 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські суди» про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. Тому за наявності вказаного третейського застереження (окремої третейської угоди) залишення позовної заяви споживача без розгляду на підставі пункту 6 частини першої статті 207 ЦПК є неприпустимим. Такі заяви підлягають вирішенню і за наявності з цього приводу рішення третейського суду, прийнятого за межами його компетенції. При цьому відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» банк не є споживачем.

Договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

Отже, районний суд дійшов вірного висновку, що Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків, розглянувши зазначену справу 06 квітня 2011 року за не вийшов за межі своєї компетенції та розглянув справу в рамках третейської угоди.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає.

Керуючись ст.303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спав протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: