АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, Служба у справа дітей Оболонської районної державної адміністрації у м. Києві, про встановлення порядку користування квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення порядку користування квартирою за апеляційною скаргою ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_7 яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частках. Протягом багатьох років склався наступний порядок користування квартирою% у кімнаті розміром 12,2 кв.м проживає позивач з донькою, в інших двох кімнатах проживають відповідачі. На даний час між ними постійно виникають сварки та непорозуміння з приводу користування спірною квартирою, оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки відповідачі чинять перешкоди у користуванні належною їй частиною квартирою, просила встановити порядок користування зазначеною квартирою виділивши їй в користування житлову кімнату площею 12,2 кв.м, а відповідачам - житлові кімнати площею 17,0 кв.м та 7,5 кв.м; залишити в загальному користуванні кухню, ванну, вбиральню, коридор, вбудовану шафу.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом у якому просив встановити порядок користування зазначеною квартирою виділивши йому в користування житлову кімнату площею 12,2 кв.м, а ОСОБА_3 - житлову кімнати площею 17,0 кв.м, ОСОБА_7 - житлову кімнату площею 7,5 кв.м; залишити в загальному користуванні кухню, ванну, вбиральню, коридор, вбудовану шафу.

Свої вимоги обґрунтував тим, що між сторонами виник спір про порядок користування вказаною квартирою.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. При цьому зазначає, що судом не враховано, що вона разом зі своєю неповнолітньою дитиною займає кімнату площею 12,2 кв.м, яка відповідає ідеальній частці позивача у житлові площі спірної квартири, а відповідачі, за взаємною згодою займають дві інші кімнати, які разом повністю відповідають їхнім часткам. Порядок користування спірною квартирою, який склався влаштовує всіх співвласників. За власні кошти нею у зазначеній квартирі зроблено ремонт. Відповідачі здійснюють психологічне та фізичне насильство по відношенню до неї та її неповнолітньої дитини.

У частині відмови у задоволенні зустрічного позову рішення суду першої інстанції заявником не оскаржено і підстав перевіряти його законність і обґрунтованість у цій частині у суду апеляційної інстанції немає.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Інші особи в судове засідання не з'явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частках.

Квартира складається із з трьох кімнат житловою площею 36,7 кв.м, у тому числі: 1-а - кімната, площею 17,0 кв.м, 2-а - кімната, площею 12,2 кв.м, 3-а - кімната, площею 7,5 кв.м, кухні вбиральні, коридору, вбудованої шафи, загальна площа квартири 59,2 кв.м.

Згідно довідки (форми № 3) КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» ЖЕК № 507 від 01 липня 2015 року у зазначеній квари.тирі окрім співвласників зареєстровані неповнолітні: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, у зазначеній квартирі мешкає чоловік відповідача - ОСОБА_3

ОСОБА_5 має родину, з якою також має намір мешкати у спірній квартирі.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так, згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За відсутності такої згоди порядок володіння та користування майном може бути визначений судом за позовом одного або декількох співвласників.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками відповідно до змісту ст. ст. 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному із співвласників.

Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист прав приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можна виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або їх можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це було заявлено позов.

Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, врахувавши при цьому що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, запропонований порядок користування у первісному позові порушує майнові права відповідачів, про що свідчать їх заперечення, дійшов законних та обґрунтованих висновків про неможливість встановлення порядку користування спірною квартирою за запропонованим ОСОБА_7 варіантом з урахуванням інтересів всіх співмешканців.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що між сторонами протягом багатьох років встановлений такий порядок користування квартирою, який запропонований позивачем, не беруться до уваги колегією суддів виходячи з наступного.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення передбаченого статтею 60 ЦПК України обов'язку сторони довести ті обставини, на які вона посилається, ОСОБА_7 не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наведених доводів.

Разом з тим, судом встановлено, що між співвласниками спірної квартири та членами їх сімей не досягнуто згоди про порядок володіння та користування спірною квартирою.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду та правового аналізу в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог за первісним позовом не впливають.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду в оскаржуваній частині, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції в зазначеній частині.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини, що мають значення для даної справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року в частині вирішення позовних вимог за первісним позовом залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді