АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6987/15 Справа № 202/1719/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пономарь З.М.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 24 травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір у формі заяви позичальника №DОХRRХ21950086, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 4 920 грн. зі сплатою 12% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 24 травня 2009 року. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов»язався вносити щомісячні платежі на погашення заборгованості. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладений договір поруки. Свої зобов»язання за кредитним договором ОСОБА_2 не виконує, у зв»язку з чим станом на 28 листопада 2013 року виникла заборгованість у розмірі 52 654,17 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 52 654,17 грн. та судові витрати по справі. Крім того, просив солідарно стягнути з відповідачів на свою користь 10 000 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (а.с.63-64).

Не погодившись із заочним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором у формі заяви позичальника №DОХRRХ21950086 від 24 травня 2007 року, банк звернувся у лютому 2014 року, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності для звернення до суду, що є підставою для відмови у позові.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір у формі заяви позичальника №DОХRRХ21950086, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 4 920 грн. зі сплатою 12% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим термінам повернення 24 травня 2009 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 28 листопада 2013 року сума зазначеної заборгованості становить 52 654,17 грн., яка складається з наступних складових: 4920 грн. - заборгованість за кредитом, 18 498,47 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 2 833,92 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 23 418,25 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 483,53 грн. - штраф (процентна складова).

Умовами кредитного договору визначено, що позичальник зобов»язався вносити щомісячні платежі на погашення заборгованості за тілом кредиту, процентами, винагороди, комісії, а також інші витрати згідно з умовами.

Однак, як встановлено судом, відповідач з моменту укладання договору від 24 травня 2007 року погашення заборгованості не здійснював.

На підтвердження своїх позовних вимог, ПАТ КБ «Приватбанк» вказувало на те, що сторони погодились, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафу за договором встановлено тривалістю у 5 років, а тому заборгованість за кредитним договором від 24 травня 2007 року, яка станом на 28 листопада 2013 року становить суму у розмірі 52 654,17 грн, підлягає стягненню з відповідача.

Доказом домовленості сторін про збільшення строку позовної давності, у справі, яка розглядається, позивач зазначає те, що пунктом 6.6 Умов надання споживчого кредиту фізичним особа («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів,за користування ним, винагороди, неустойки -пені, штрафу сторонами встановлені тривалістю в пять років.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ст.257 ЦК України, оскільки оскаржуване рішення суду ухвалено без урахування вимог ч.3 ст.267 ЦК України, якими встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, проте відповідач у судове засідання не з'являвся, заперечень проти позову не подавав, заяви відповідача про застосування строку позовної давності в матеріалах справи відсутня.

Слід зауважити, що чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої ст. 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, норми частини третьої ст. 267 ЦК України поширюються як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-25цс15 від 18 березня 2015 року, яка згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України повинна бути врахована судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Таким чином, суд за власною ініціативою не мав права застосувати позовну давність, а враховуючи, що ОСОБА_2 не заявляв у суді першої інстанції про застосування позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, безпідставно залишив позовні вимоги без задоволення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України)

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Оскільки договором передбачено порядок та умови погашення заборгованості по кредиту у розмірі 4 920 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 18 498,47 грн. та пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 23 418, 25 грн. та вищезазначені зобов'язання у розумінні положень ст.599 ЦК України, відповідачем не виконані, заборгованість у розмірі 36 836,94 грн. яка виникла станом на 28 листопада 2013 року підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим, вимогами ч.1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зобов'язання позичальника за вказаним кредитним договором забезпечене порукою, тому на підставі договору поруки, укладеного між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» з частковою відповідальністю в розмірі 10 000 грн., підлягають стягненню в солідарному порядку з відповідачів.

Натомість, змістом п.6.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним («Розстрочка» «Стандарт») передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні.

Пунктом 6.3 даних Умов визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми позову.

Колегія суддів вважає, що в укладеному кредитному договорі вбачається декілька видів цивільно - правової відповідальності за порушення його умов і одночасне застосування таких заходів відповідальності свідчить про недотримання положень закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно - правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З урахуванням вищезазначеного, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в цій частині не підлягають задоволенню. Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення комісії, оскільки не передбачені умовами договору.

Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості у загальній сумі 36 836,94 грн., та стягнення солідарно ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 заборгованості на користь банку у розмірі 10 000грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розташований за адресою: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги,50, , рах. № 3111, МФО № 305299, заборгованість за кредитним договором № DOXRRX21950086 від 24 травня 2007 року станом на 28 листопада 2013 року у розмірі 36 836,94 гривень, яка складається: із заборгованості за кредитом у розмірі 4 920 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом 18 18 498,47 грн., заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту 23 418, 25 гривень.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 та публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», що розташований за адресою: 49074, м. Дніпропетровськ, вул. Батумська, 11, , к/р 0, МФО № 307770 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розташований за адресою: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги,50, , рах. № 3111, МФО № 305299, заборгованість за кредитним договором № DOXRRX21950086 від 24 травня 2007 року в сумі 10 000 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

З.М. Пономарь