АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року позивач звернувся із позовом, на обґрунтування якого зазначив, що 20 вересня 2012 року був призначений на посаду провідного спеціаліста відділу релігій Головного управління виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у порядку переведення з посади головного спеціаліста відділу з питань релігій Управління у справах національностей та релігій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2

Таке переведення вважав незаконним зважаючи на те, що є інвалідом другої групи з дитинства.

28 жовтня 2014 року наказом відповідача № 455-К позивач був звільнений з роботи у зв'язку з виходом на роботу основного працівника.

Зазначаючи про те, що не був попереджений про звільнення за два місяці та наявність у відповідача вакантних посад, просив визнати звільнення з роботи незаконним, скасувати наказ відповідача від 28 жовтня 2014 року № 455-К в частині звільнення з роботи, поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та у відшкодування моральної шкоди грошову компенсацію в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та судові витрати покласти на відповідача. (а.с.1-17)

Відповідач проти позову заперечував. (а.с.28-30)

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено. (а.с.43-47)

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати із ухваленням нового про задоволення позовних вимог. На обґрунтування скарги посилався на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, зазначив, що рішення суду суперечить вимогам законодавства, які викладені на обґрунтування заявленого позову. (а.с.52-54)

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені належним чином про що у справі є докази. (а.с.60-63) Представник відповідача Пісковенко І.А. просила відкласти розгляд справи, посилаючись на зайнятість в іншій справі, проте доказів поважності причин неявки до суду не надала.

За вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку такою що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці 15 липня 2008 року ОСОБА_1 був призначений на посаду провідного спеціаліста відділу зв'язків з релігійними організаціями управління у справах релігій Головного управління у справах національностей та релігій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). (а.с.5-13)

20 вересня 2012 року наказом № 449-к позивач був призначений на посаду провідного спеціаліста відділу релігій управління у справах національностей та релігій Головного управління виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у порядку переведення з посади головного спеціаліста відділу з питань релігій Управління у справах національностей та релігій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2

З таким переведенням на вищевказану посаду і на період відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною, позивач погодився про що свідчать власноруч написана ним заява, особисті підписи у наказі відповідача від 19 вересня 2012 року № 447-К про пропозицію вказаної посади та в наказі від 20 вересня 2012 року № 449-К про призначення на посаду. (а.с.34-37)

Доказів, що позивач оскаржував наказ відповідача від 20 вересня 2012 року № 449-К в частині свого переведення і призначення на посаду до суду не надано і судом не встановлено.

Цих обставин ОСОБА_1 не заперечував і в суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_2 заявила про вихід з відпустки з 03 листопада 2014 року про що подала письмову заяву, та за наказом відповідача від 28 жовтня 2014 року № 454-к із зазначеною нею дати приступила до роботи. (а.с.32-33)

28 жовтня 2014 року наказом відповідача № 455-К позивач був звільнений з роботи з 31 жовтня 2014 року у зв'язку з закінченням строку трудового договору та виходом на роботу основного працівника ОСОБА_2 (п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). (а.с.4)

За копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаний інвалідом другої групи з дитинства. (а.с.54)

Колегія суддів перевірила та відхилила доводи апелянта зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 179 Кодексу законів про працю України та статті 18 Закону України "Про відпустки" після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. За бажанням жінки у період перебування її у відпустці для догляду за дитиною вона може працювати на умовах неповного робочого часу або вдома. При цьому за нею зберігається право на одержання допомоги в період відпустки для догляду за дитиною.

На період перебування працівниці у відпустці для догляду за дитиною роботодавець має право прийняти іншого працівника для заміщення тимчасово не зайнятої посади до фактичного виходу на роботу жінки, що знаходиться у відпустці. З таким працівником укладається строковий трудовий договір (ст. 23 КЗпП України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

У вказаній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, у т.ч. на час відпустки працівниці по догляду за дитиною, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв'язку з закінченням строку.

Встановивши, що підставою для припинення трудового договору укладеного із ОСОБА_1 є закінчення строку на який його було укладено, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на порушення відповідачем положень ст. 49-2 КЗпП України.

Доводи апелянта із посиланням на ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» колегія суддів відхилила, оскільки вказана норма встановлює недопустимість відмови в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності, а таких обставин по справі не встановлено.

Враховуючи вищевикладені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 308 ЦПК України, підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/8303/2015

Унікальний номер 752/20220/14-ц

Головуючий у першій інстанції - Колдіна О.О.

Доповідач Левенець Б.Б.