Справа № 463/3289/15 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/7466/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представників ТзОВ «Аптека 37» ОСОБА_4, ОСОБА_5

Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Товарства з обмеженою відповідальністю "Аптека №37" про стягнення 2431.99 грн. процентів річних та 62407.29 грн. інфляційних втрат.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека №37» на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в сумі 53553.79 грн., три відсотки річних в сумі 2397.74 грн., стягнуто 559.52 грн.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03.11.2014 року з відповідача було стягнуто 112319.20 грн. основного боргу, 4892,81 грн. - три проценти річних та 18562.99 грн. інфляційних втрат. На думку апелянта суд першої інстанції при вирішенні даного спору помилково взяв за основу поданий відповідачем розрахунок інфляційних втрат, оскільки відповідач здійснив нарахування інфляційних втрат після рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03.11.2014 року без врахування інфляційних втрат, нарахованих згідно з цим рішенням. Апелянт вважає, що ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов"язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов"язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. З наведених підстав апелянт просить рішення суду в частині відмови у задоволенні стягнення 8853.5 грн. інфляційних втрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути інфляційні втрати в сумі 62407.29 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представників ТзОВ «Аптека 37» ОСОБА_4, ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.6

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Оскільки рішення ТзОВ «Аптека 37» не оскаржується, а оскаржується позивачем ОСОБА_2 лише в частині неправильного, на його думку, нарахування інфляційних втрат, то законність та обґрунтованість рішення суду в іншій частині задоволених позовних вимог, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 03.11.2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Аптека №37» вартість частки у майні товариства, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 в розмірі 112319.20 грн., три проценти річних в сумі 4892.81 грн. та 18562. 99 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч.2 ст. 509 ЦК України зобов»язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 5 ст. 11 ЦК України передбачає, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов»язки можуть виникати з рішення суду. Тобто, грошові зобов»язання, як і будь - які інші цивільно правові зобов»язання, можуть виникати з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов»язання сплатити гроші на користь іншої особи, яка відповідно має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

За відсутності інших підстав припинення зобов»язання, передбачених договором або законом, зобов»язання, в тому числі і грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов»язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора на отримання передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов»язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги про сплату, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України нарахувань у зв»язку з порушенням грошових зобов»язань, хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов»язанням, а є заходом відповідальності за порушення грошових зобов»язань.

З врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова, правомірною є вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних, які повинні нараховуватись лише на суму основного зобов»язання, що згідно з рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03.11.2014 року становить 112319.20 грн.

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що інфляційні втрати підлягають нарахуванню лише на суму основного грошового зобов»язання, а сааме, на прострочену суму заборгованості з виплати вартості частки у майні товариства, що належала спадкодавцю ОСОБА_6 в розмірі 112319,20 грн. в період з 31.10.2014 року до 22.06.2015 року, а після часткового виконання свого грошового зобов'язання 22.06.2015 року на суму 16000 грн., а 14.07.2015 року - 8000 грн., інфляційні нарахування підлягають нарахуванню на суму грошового зобов'язання, що залишилось невиконаним.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги поданий позивачем уточнений розрахунок інфляційних втрат, оскільки такий проведено з врахуванням суми основного грошового зобов»язання та інфляційних нарахувань за попередній період, розрахунок інфляційних втрат фактично проведено на інфляційні нарахування за попередній період, що чинним законодавством не передбачено.

Враховуючи вищенаведене, те, що представники відповідача визнали право позивача на стягнення з відповідача 53553.79 грн. інфляційних нарахувань, розрахунок яких зроблено виходячи з суми основного грошового зобов»язання у розмірі 112319.20 грн., а не з розміру 130882.19 грн., суд першої інстанції підставно стягнув з відповідача інфляційні втрати саме у такому розмірі, оскільки законодавством не передбачено нарахування інфляційних втрат на раніше нараховані інфляційні втрати.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, такими, що не спростовують правильних висновків суду, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

ОСОБА_7