Справа № 441/2159/14 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/2747/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Берези В.І., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в позові до Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_4 в інтересах позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вважає рішення незаконним, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що прадід позивачів отримав земельну ділянку в порядку паювання колгоспних земель самостійно, а також фактично прийняв спадщину після своєї дружини. Також, у державних актах помилково зазначається по-батькові, як прадіда позивачів, так прабабці «ОСОБА_6», «ОСОБА_5» та прізвище ОСОБА_5, що не є вірно. Зазначає, що прадід позивачів ОСОБА_6 був одружений із ОСОБА_7 і саме вони отримали державні акти взамін на сертифікати під час виділу в натурі на місцевості земельних часток паїв. Також, зазначає, що всі члени родини позивачів згідні з тим, щоб саме позивачі були спадкоємцями ОСОБА_6, відмовились від спадщини за законом на їхню користь, а судом не враховано всі обставини справи, що призвело до винесення незаконного рішення.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що відповідач повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представника не представлено, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що від відповідача до суду надійшов лист з проханням про розгляд справи у відсутності їх представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачів та їх представника на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що спірні земельні ділянки були виділені ОСОБА_8 та ОСОБА_5. Спадкодавцями ж позивачів є ОСОБА_6 (крім цього заповіт таким складений лише на житловий будинок, а не на спірні земельні ділянки) та бабуся позивачів ОСОБА_7. Тобто позивачами не доведено належність спірних ділянок спадкодавцям позивачів. Крім цього, як вбачається із свідоцтва про право на пайовий фонд майна КСП, спадкодавець ОСОБА_6 мав право на пайовий фонд КСП, однак спадкоємцями за законом після його смерті є діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а не позивачі по справі.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, обставинам справи та вимогам закону не відповідають, обставини ж, які суд вважав встановленими - не доведені.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, згідно ст.. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них. Якщо кілька осіб, які могли б спадкувати одна після одної, померли під час спільної для них небезпеки (стихійного лиха, аварії, катастрофи тощо), припускається, що вони померли одночасно. У цьому випадку спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з цих осіб.

Місцем відкриття спадщини, за ст. 1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Також, відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Окрім цього, ст. 1265 ЦК України передбачає, що у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Крім цього ст. 1269 ЦК України вказує, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.), ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер її чоловік ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_6 р.н.). (свідоцтва про смерть, про народження та про одруження вказаних осіб а.с. 20, 25-27).

Подружжя проживали спільно за адресою АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_6, який проживав з нею до дня смерті, був зареєстрований та вступив в управління та володіння майном померлої (ст. 549 ЦК України в ред. станом на час смерті ОСОБА_7.).

На час смерті ОСОБА_6 з ним разом ніхто не проживав та зареєстрований не був. Крім цього, до державної нотаріальної контори чи нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті обох з подружжя ніхто не звертався, спадкові справи після їх смерті не заводились.

Вказане вбачається із довідок Завидовицької сільської ради №529 та 530 від 18.05.2015 року а.с. 118, 119, Інформаційних довідок зі спадкового реєстру (а.с. 60, 61).

Дійсно, як вбачається із матеріалів справи у померлих було двоє дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (довідка Завидовицької сільської ради №20/02-18 від 5.02.2015 року а.с. 66, свідоцтво про народження ОСОБА_11 а.с. 87, свідоцтво про смерть ОСОБА_11 а.с. 83).

Однак як вбачається із наведеного вище вказані спадкоємці першої черги спадщини після смерті батьків не приймали, такі не вступали в управління та володіння майном після смерті матері, що вчинив батько та не проживали разом з батьком на час його смерті, а також не подавали до державної нотаріальної контори чи нотаріуса заяв про прийняття спадщини після смерті батьків.

Крім цього, спадкоємці жодних інших черг аналогічно спадщин після смерті вказаних осіб не прийняли та доказів цьому у матеріалах справи - немає.

Крім цього, із свідоцтв про народження: позивачів, їх матерів ОСОБА_12 та ОСОБА_13, діда ОСОБА_11 (а.с. 132-133, 80, 82, 87 ), копії заповіту ОСОБА_6 від 5.05.1990 року та рішення суду про визнання за позивачами права власності на будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 16-17, 14-15) вбачається, що позивачі є спадкоємцями померлих прабаби та прадіда відповідно. Так, вони є спадкоємцями за заповітом складеним прадідом, що стосується будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1. Стосовно решти майна вказаних осіб, то вони є їх спадкоємцями за законом п'ятої черги, згідно згаданої ст. 1265 ЦК України.

Однак із наведеного вище, також, вбачається, що лише позивач ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті діда в силу ч.4 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час його смерті була неповнолітньою. Вона ІНФОРМАЦІЯ_1 та станом на ІНФОРМАЦІЯ_7 року мала 17 років.

Позивач же ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на час смерті прадіда був повнолітнім, з ним на час смерті не проживав, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавав та вважається таким, що спадщини не прийняв.

Зважаючи на наведене позивач ОСОБА_3 як спадкоємець померлого ОСОБА_6 має право на спадкування його майна, однак розбіжності у написанні прізвищ прадіда (ОСОБА_6), діда (ОСОБА_11), матері (ОСОБА_13) у їх особистих документах, помилки у державних актах про право власності на земельні ділянки у написанні імен їх власників (ОСОБА_8 замість ОСОБА_6, ОСОБА_5, замість ОСОБА_7) унеможливлюють прийняття нею спадщини (що є предметом спору) в нотаріальному порядку.

Натомість, той факт, що позивач ОСОБА_3 є правнучкою померлого ОСОБА_6 стверджується згаданими довідками сільської ради та свідоцтвами про народження.

Той же факт, що спірні земельні ділянки були надані та згідно державних актів НОМЕР_1 від 15.01.2002 року та НОМЕР_2 від 15.01.2012 року належали спадкодавцям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтверджується, самими державними актами (а.с. 4-7, розпорядженням голови Городоцької райдержадміністрації №9 від 11.01.2002 року «Про внесення змін до розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації №889 від 26.12.2001 року «Про затвердження проекту передачі земельних часток (паїв) в натурі та видачу державних актів на право приватної власності на землю жителям населених пунктів на території Завидовицької сільської ради» з додатком (а.с. 112-115), довідкою Завидовицької сільської ради Городоцького район Львівської області про належність померлим прабабі та прадіду позивачів спірних земельних ділянок, згідно згаданих державних актів №531 від 18.05.2015 року (а.с. 120).

Зважаючи на наведене, а саме те, що позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем померлого прадіда ОСОБА_6; спадщину після його смерті прийняла, однак не взмозі оформити таку в нотаріальному порядку через розбіжності у особистих документах та помилки у правовстановлюючих; померлому ОСОБА_6 належало спадкове майно, про визнання права власності на ? якого просить позивач, що підтверджується державними актами на право приватної власності на землю, згаданими вище доказами та свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства Серія ЛВ №ІІІ НОМЕР_3 від 6.02.2002 року; Завидовицька сільська рада Городоцького району Львівської області (відповідач по справі) стосовно позову не заперечує, що підтверджується їх листом (а.с. 66), - колегія суддів вважає, що вимоги згаданого позивача є підставними та підлягають до задоволення.

Решти вимоги позову, тобто вимоги іншого позивача ОСОБА_2 не слід вважати обґрунтованими, оскільки він хоч і є спадкоємцем померлого прадіда, однак спадщини не прийняв після його смерті, а тому не вправі претендувати на спадкове майно.

Тому рішення суду, яким у задоволенні позову було відмовлено з наведених вище мотивів, як таке що обставинам справи та вимогам закону не відповідає слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов - задовольнити частково. Визнати за позивачем ОСОБА_3 право власності на ? частину спадкового майна після смерті її прадіда. В задоволенні решти позову - відмовити.

Вказаним слід визнати частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги та таку у вказаній частині - задовольнити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину земельної ділянки площею 1,4626 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину земельної ділянки площею 1,7708 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства ПАП «Агрофірма «Порічне» розміром 426 грн. або 0,32 % пайового фонду.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.І. Береза

Т.А. Гірник