АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Антоненко Н.О., Музичко С.Г.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бурлаки Р.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року в справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві Бурлака Руслан Володимирович, стягувач Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, боржник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою про визнання постанову старшого державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві Бурлаки Р.В. від 04.02.2015 про відкриття виконавчого провадження ВП №46334908 на підставі виконавчого листа №2-2978/13, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 17.12.2013 про стягнення з нього на користь КП «Дирекція з управляння та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві ДА заборгованості в сумі 229,40 грн. неправомірною та скасувати.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 16.10.2015 у задоволенні скарги відмовлено.

Справа № 760/8951/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/16039/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кицюк В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що державним виконавцем вимагається сума боргу в повному обсязі з кожного із боржників, а не солідарно, як вирішено судом. Заява про примусове виконання подана 02.02.2015 з пропущенням строків, тому державним виконавцем порушено ст. 25 Закону Країни «Про виконавче провадження». Зазначила, що КП «Дирекція з управляння та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві ДА змінило назву, а заміна сторони у виконавчому провадженні не відбулось.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції посилався на ч. 3 ст. 387 ЦПК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08.08.2013 в справі за №760/8233/13-ц (2-2978/13) стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7 на користь КП «Дирекція з управляння та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві ДА заборгованість по оплаті за утримання житла та платі за комунальні послуги за період з 01.01.2010 по 01.03.2013 в сумі 6 034,29 грн. та судовий збір у розмірі 229,40 грн. (а. с. 17). На підставі зазначеного рішення 17.12.2013 Солом`янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2-2978/13 про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7 на користь КП «Дирекція з управління і обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві ДА судового збору в сумі 229,40 грн. (рішення набрало законної сили 22.10.2013, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 22.10.2014) (а. с. 70). 19.06.2014 вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу за відсутністю майна, на яке може бути звернуто стягнення. 18.09.2014 стягувач повторно звернувся до державної виконавчої служби з приводу примусового виконання вказаного рішення. Постановою державного виконавця від 29.08.2014 зазначений виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 73). Стягувач ще раз звернувся до ВДВСіз заявою про примусове виконання рішення суду, на підставі чого 04.02.2015 старшим державним виконавцембуло винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №46334908 на підставі виконавчого листа №2-2978/13, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 17.12.2013 та в цей же день її копія була направлена боржнику відповідно до супровідного листа (а. с.74). Також матеріали справи свідчать про те, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», змінило свою назву з КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві ДА на підставі рішення КМР від 09.10.2014 (а. с. 17). Заявник вважає, що державний виконавець безпідставно відкрив виконавче провадження на підставі Постанови від 04.02.2015, оскільки на його думку сплив строк для подачі виконавчого документу до виконання, також вважає, що при відкритті виконавчого провадження державний виконавець не врахував, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», змінило свою назву з КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві ДА в зв'язку з чим звернулася з відповідною скаргою до суду.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення , ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;61) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом. У разі відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 6 частини першої цієї статті державний виконавець роз'яснює заявникові право на звернення до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність з вимогами статті 18 цього Закону. Постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження у порядку, встановленому цим Законом. У разі відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 61 частини першої цієї статті державний виконавець у постанові зазначає найменування господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, номер справи про банкрутство, а також роз'яснює стягувачу його право звернутися до цього суду з відповідною заявою для задоволення своїх вимог під час ліквідаційної процедури спільно з іншими кредиторами.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що вказана стаття зазначає вичерпаний перелік обставин, на підставі яких державний виконавець може прийняти рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що обставини викладені у статті ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»відсутні, висновок суду першої інстанції щодо законності дій державного виконавця при відкритті виконавчого провадження колегія суддів вважає правильними.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не пропущення стягувачем строку на пред'явлення виконавчого документу на примусове стягнення.

Відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що вищезгаданий виконавчий документ після його повернення за неможливістю виконання знов подавався стягувачем у межах річного строку, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо подання виконавчого документу в межах строку передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» також правильними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при розгляді справи суд першої інстанції не врахував, що стягувач не звертався до державної виконавчої служби з приводу поновлення йому строку на пред'явлення виконавчого документу на виконання на думку колегії суддів висновки суду першої інстанції не спростовують, оскільки матеріали справи свідчать про те, що вказаний процесуальний строк він не пропустив.

Також необґрунтованими є посилання в апеляційній скарзі на те, що при розгляді справи по суті суд першої інстанції не звернув увагу на те, що при солідарному стягненні суми судового збору з відповідачів виконавчий лист був виписаний на кожного відповідача окремо.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду першої інстанції про солідарне стягнення з відповідачів судового збору не відповідає вимогам діючого законодавства, разом з тим матеріали справи свідчать про те, що воно сторонами не оскаржувалося в зв'язку з чим набрало законної сили.

За наведених обставин дії державного виконавця щодо солідарного стягнення з відповідачів судового збору також є обґрунтованими.

Посилання відповідача на те, що з заявою про примусове виконання вказаного рішення суду звернулася неналежна особа, оскільки стягував КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», змінило свою назву з КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві ДА на підставі рішення КМР від 09.10.2014 на думку колегії суддів також не є підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції, оскільки факт зміни назви стягувача, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» не впливає на процес примусового виконання рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції цивільно-процесуального законодавства (в частині строків розгляду вказаної скарги), хоча і мали місце, але не потягнули за собою неправильного вирішення справи по суті, в зв'язку з чим також не можуть бути підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції.

Також на думку колегії суддів не спростовують висновків суду першої інстанції і визначений в ухвалі суду першої інстанції процесуальний статус державного виконавця (заінтересована особа), оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на невірному розумінні позивачем вимог діючого законодавства, в зв'язку з чим також не можуть бути підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції.

Враховуючи викладене та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись статтями 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Антоненко

С.Г. Музичко