Справа № 505/817/15-ц
Провадження № 2/505/594/2015
25.05.2015 року Котовський міськрайонний суд Одеської області
повна назва суду
в складі: головуючого - судді Драгомерецької К. П судді________________________________________
судді _______________________________________
при секретарі Марченко Н. Б.,
представника громадськості
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Котовськ Одеської області
справу за позовом ОСОБА_1
Про усунення перешкод
Позивач звернулася до суд із позовом до відповідача, стверджуючи, що їй на праві приватної власності належить 28/100 частини будинку, який розташований по АДРЕСА_3 в м. Котовськ Одеської області. Разом з нею в зазначеному будинку проживають ОСОБА_3, якій належить на праві приватної власності 24/100 частини будинку, ОСОБА_4, якій належить на праві приватної власності 28/100 частини будинку, а також ОСОБА_2, якій належить на праві приватної власності 20/100 частини будинку.
Зазначене домоволодіння розташоване на земельні ділянці, яка являється спільною сумісною власністю співвласників житлового будинку і знаходиться у спільному користуванні всіх мешканців будинку. Разом з тим, мешканка квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 без погодження з іншими власниками будинку, в тому числі і без згоди позивача, самовільно облаштувала на землях загального користування квітник, який обнесла парканом, а також самовільно прибудувала до своєї квартири приміщення, в результаті чого проїзна частина двору зменшилась з 4 метрів до 2,2 метра.
За ствердження позивача, в результаті таких самовільних дій ОСОБА_2, вантажні автомобілі, а також автомобілі спеціального призначення такі як пожежний автомобіль, газова, аварійна, сантехнічний автомобіль, а саме важливе - автомобіль швидкої допомоги не можуть під'їхати до квартири позивача в якій проживає її хвора, літня матір.
На неодноразові вимоги до ОСОБА_2 знести самовільно облаштований квітник та прибудову, остання належним чином не реагує. На думку позивача самовільні дій ОСОБА_2 які виражаються в незаконному збудуванні прибудови та облаштуванню квітника, привели до того, що всупереч змісту ст.317 ЦК України, вона не можу в повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном, а саме квартирою АДРЕСА_4 у м. Котовськ Одеської області.
Враховуючи викладене, позивачка в червні 2014 року звернулася до суду з аналогічним позовом, який рішенням Котовського міськрайонного суду від 07.08.2014 року справа № 505/2806/14-ц було задоволено, зобов'язано відповідачку знести самовільно побудовані об'єкти. Однак після виконнання рішення суду відповідачка ОСОБА_5 в січні 2015 року знов самовільно відновила згадану прибудову.
Через вказані дії відповідачки, позивачка ОСОБА_1 вказує, що в неї зменшилась віра у справедливість, у верховенство Закону та спроможність органів влади і суду впливати на порушників закону, що в свою чергу призвело до погіршення самопочуття та здоров'я позивачки та зневіри до судової влади.
З огляду на вищенаведене позивач просила суд зобов'язати ОСОБА_2 знести самовільно збудовану нею прибудову до квартири, а також, згідно уточнених позовних вимог, стягнути з відповідачки на свою користь моральну шкоду в розмірі 24 500 грн. та судові витрати.
Позивач та її представник, у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
Вислухавши позивача по справі, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.
Як встановлено з рішення Котовського міськрайонного суду від 07.08.2014 року справа № 505/2806/14-ц, сторони у справі є сусідами - землекористувачами і мешкають у загальному дворі в м. Котовську Одеської області по АДРЕСА_3.
Рішення про визначення порядку користування спільної земельною ділянкою між сусідами - землекористувачами не вирішувалось.

Між сторонами по справі неодноразово виникали спори, щодо користування спільною земельною ділянкою, про що свідчать:

- лист начальника управління архітектури та земельних відносин Котовської міської ради від 25.10.2013 року, згідно якого ОСОБА_2 було рекомендовано щодо улаштування квітника узгодити це питання з усіма сусідами

- лист начальника управління архітектури та земельних відносин Котовської міської ради від 02.12.2013 року, згідно якого ОСОБА_2 було попереджено щодо узаконення прибудови до житлового будинку, яке буде розглянуто лише після узгодження та надання дозволу усіма співвласниками житлового будинку

- приписом В.о. головного архітектора міста Котовськ Одеської області від 17.07.2007 року, згідно якого ОСОБА_2 була надана вимога щодо зупинення робіт з облаштування прибудови до будинку,

Судом було встановлено, що у підсумку неналежного використання території загального користування ОСОБА_2, позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості проїзду до її квартири технологічного транспорту та швидкої, через звуження проїзду ОСОБА_2

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст.ст. 91, 96 Земельного кодексу України власники земельних ділянок та землекористувачів зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про основи містобудування» встановлено, що забудова земельних ділянок, котрі надаються для містобудівної мети, здійснюються після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою в порядку передбаченому законом та отримання дозволу на проведення будівельних робіт.

Відповідач ОСОБА_2 не надала суду та в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують, що вона отримали дозвіл на проведення будівельних робіт для будівництва прибудови.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про планування та забудову територій» та ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» встановлено, що забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування, (далі - будівництво) здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Відповідно до ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов'язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та інші обов'язки.

Згідно позовної заяви та матеріалів цивільної справи, позивач вказує, що вчинення самочинного будівництва відповідачем чинить їй перешкоди у користуванні спільною земельною ділянкою.

Так суд приходить до висновку, що відповідач вчинила самочинне будівництво в порушення ст.ст. 96, 103 ЗК України, ст. 22 Закону України «Про основи містобудування», ст.ст. 23, 24, 29 Закону України «Про планування та забудову території», ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність».

Згідно ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Суд, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів по справі, а також врахувавши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про снесення самовільно побудованої прибудови до квартири підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, яка підлягає частковому стягненню суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, коли шкоди завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ст.23 ЦК України особо має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

ОСОБА_1 в позовній заяві вказав, що через неправомірні дії відповідачки, в неї зменшилась віра у справедливість, у верховенство Закону та спроможність органів влади і суду впливати на порушників закону, що в свою чергу призвело до погіршення самопочуття та здоров'я позивачки та зневіри до судової влади.

Згідно ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч.3 ст.23 цього кодексу при визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності та справедливості.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що пред'явлена позивачем моральна шкода в розмірі 24 5000 грн. підлягає до часткового задоволення в розмірі 2000 грн.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 213-215, 224 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своїм майном, стягненні моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2, яка мешкає у квартирі АДРЕСА_1 у м.Котовськ Одеської області знести самовільно збудовану нею прибудову до квартири .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2000 гривень та судові витрати за сплачений судовий збір у сумі 493 гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили протягом десяти днів з дня отримання відповідачем його копії та у випадку якщо ним не було подано до суду першої інстанції у встановлені ст. 228 ЦПК України строки заяви про його перегляд.

Суддя К.П. Драгомерецька