У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

6 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Олійник А.С., Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,

провівши попередній розгляд цивільної справи за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 3 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 (далі - Кредитний договір) у розмірі 2 372 281 грн 81 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 травня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 119 000 доларів США зі сплатою 13 % річних строком до 13 травня 2036 року.

У забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором 13 травня 2008 року між банком і ОСОБА_5 та банком і ОСОБА_6 були укладені окремі договори поруки.

9 лютого 2009 року між банком та ОСОБА_4 була підписана додаткова угода до укладеного між ними Кредитного договору, згідно із якою сторонами було змінено графік погашення кредиту за вказаним Кредитним договором.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого від первісного кредитора - ПАТ «УкрСиббанк» до нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк» у порядку, розмірі та на умовах, визначених цим договором, перейшли права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, укладеними між первісним кредитором та позичальниками, в тому числі право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0.

Внаслідок неналежного виконання зобов'язання за Кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 2 372 281 грн 81 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 116 163,17 доларів США, що еквівалентно 1 360 984 грн 78 коп. та заборгованості за процентами за користування кредитом - 36 316,52 доларів США, що еквівалентно 1 011 297 грн 04 коп.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 2 372 281 грн 81 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 3 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 з ОСОБА_6 та солідарно з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 2 372 281 грн 81 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов та стягуючи заборгованість за Кредитним договором із відповідачів солідарно, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник ОСОБА_4 належним чином не виконує його умови, тому вказана заборгованість у розмірі 2 372 281 грн 81 коп. підлягає стягненню з нього та поручителів, як із солідарних боржників.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором укладено самостійні договори поруки, тому поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою і не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю перед кредитором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не надано доказів - первинних документів на підтвердження видачі кредиту не спростовують висновки суду про стягнення заборгованості, оскільки ОСОБА_4 підписав додаткову угоду від 9 лютого 2009 року № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13 травня 2008 року, за умовами якої погодився із тим, що у випадку невиконання ним зобов'язання за цією угодою банк набуває право вимоги на дострокове звернення кредиту та нарахованої плати за кредит у порядку, встановленому кредитним договором; інші умови Кредитного договору та додаткових угод до нього, які не суперечать цій Додатковій угоді, залишаються без змін і сторони підтверджують свої зобов'язання за ним.

Крім того, відповідач ОСОБА_4 не заявляв клопотання про витребування таких документів.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 14 листопада 2013 року подавав заяву на ім'я голови правління ПАТ «Дельта Банк» про самостійний добровільний продаж майна - квартири АДРЕСА_1 (а.с. 103).

Доводи заявника про те, що у справі відсутні докази про ознайомлення банком ОСОБА_4 з умовами кредитування не заслуговують на увагу з урахуванням предмета та підстав позову, враховуючи, що ОСОБА_4 Кредитний договір не оскаржується.

Лише посилання апеляційного суду Харківської області на кредитні канікули з урахуванням установленої заборгованості за Кредитним договором не спростовує висновок суду про стягнення боргу за Кредитним договором і не є підставою для скасування судових рішень.

Посилання ОСОБА_4 на відсутність доказів виникнення зобов'язань між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» не дають підстав для скасування судових рішень. У матеріалах справи наявна копія нотаріально посвідченої виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та «ПАТ «Дельта Банк» 8 грудня 2011 року (а.с. 54-55, 236), а також витяг із Додатку № 1 до цього договору із прикладенням печатки ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 230).

Згідно із ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Під час розгляду справи ОСОБА_4 не заявляв клопотань про витребування оригіналів зазначених документів.

Доводи касаційної скарги про те, що ПАТ «Дельта Банк» не доведено розмір заборгованості за кредитним договором не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідач ОСОБА_4 не надав докази на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором (а.с. 122).

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про збільшення розміру платежів за Кредитним договором відповідно до укладеної додаткової угоди від 9 лютого 2009 року не підтверджені доказами.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, додатковою угодою від 9 лютого 2009 року було змінено графік погашення кредитної заборгованості; кінцевий строк погашення цього кредиту та розмір залишку кредитної заборгованості, яка підлягала погашенню позичальником ОСОБА_4, сторонами змінено не було (а.с. 21).

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що в матеріалах позивачем надано довідки про розмір заборгованості за Кредитним договором, у яких зазначено різні суми боргу. Як убачається із матеріалів справи, надані позивачем довідки про розмір боргу за Кредитним договором складено станом на різні дати (а.с. 42, 122).

Не можна погодитись із доводами касаційної скарги про неповідомлення ОСОБА_4 про розгляд справи апеляційним судом. Як випливає із матеріалів справи, представник ОСОБА_4 за довіреністю - ОСОБА_7 була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи апеляційним судом на 3 лютого 2015 року о 14 год. 20 хв., про що свідчить її підпис у розписці (а.с. 209), та брала участь у цьому судовому засіданні (а.с. 239-240).

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду.

З огляду на викладене, касаційна скарга підлягає відхиленню, а рішення апеляційного суду Харківської області від 3 лютого 2015 року - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 332, 335, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 3 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.С. Олійник

В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук