Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2015 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.

при секретарі Бородіні А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: Десята Київська державна нотаріальна контора, Восьма Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_2 Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до Десятої Київської державної нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на квартиру. Спірна квартира належала на праві приватної власності ОСОБА_2 та його матері - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_2 за життя не встиг отримати свідоцтво та зареєструвати за собою право власності на одну другу спірної квартири. ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем свого батька, тому просив суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач в судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач до суду не з'явився, надійшли письмові пояснення по справі, де просить винести рішення відповідно до чинного законодавства, справу слухати у відсутність представника.

Треті особі в судове засідання не з'явились, надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10). Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на праві приватної власності.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

З копії спадкової справи № 160/2014 вбачається, що інших спадкоємців, окрім ОСОБА_1, у померлого ОСОБА_2 немає.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Звернувшись до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 позивач отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи (а.с.12).

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 11 березня 2014 року вбачається, спірна квартира на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дарницькою дистанцією цивільних споруд 17.09.1997 року, наказ №1321-п (а.с.130).

Відповідно копії спадкової справи № 282/2011 року ? частина спірної квартири належала ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17). Єдиним спадкоємцем після ОСОБА_3 був ОСОБА_2 (а.с.39-54).

У зв'язку зі смертю ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру перейшло в порядку спадкування за законом його спадкоємцю - ОСОБА_1, який у встановленому порядку заявив про намір прийняти спадкове майно, однак у встановленому порядку не отримав свідоцтво про право власності на спадкове майно, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, в той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець за життя набув або володів нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено.

Оскільки, позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_2, якому належала квартира АДРЕСА_1, позивач немає можливості в інший спосіб захистити свої права, тому суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 392, 1217, 1261, 1270, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 131, 208, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: Десята Київська державна нотаріальна контора, Восьма Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н. О. Яровенко