Номер провадження: 22-ц/785/2111/15
Головуючий у першій інстанції Вергопуло А.К.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Процик М.В.,

при секретарі судового засідання Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2014 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ ІНВЕСТ УКРАЇНА" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

05.11.2013 року до Котовського міськрайонного суду Одеської області звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ ІНВЕСТ УКРАЇНА" - Козодуб Олена Леонідівна з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ПУ - 9 від 09 лютого 2013 року. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом - 1000 грн., відсотки за користування кредитом за 243 дні (з09.02.2013 по 10.10.2013 ) - 4860 грн., штраф - 100 грн., а всього 5960 грн. (т.1,а.с.3).

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2014 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ ІНВЕСТ УКРАЇНА" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено, стягнуто заборгованість за кредитом у розмірі 5960 грн. (т.1,а.с.38).

08.08.2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2014 року, вважають рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню виходячи з наступного. Апелянт посилається на те, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи на 10 лютого 2014 року. 15.01.2014 року ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву, однак 16.01.2014 року, як стверджує апелянт ним отримана ухвала суду про залишення зустрічної позовної заяви без руху. 06.03.2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подали заяву про продовження процесуального строку, про усунення недоліків позовної заяви та подали уточнення позовних вимог. 21.05.2014 року ОСОБА_2 посилається на те, що отримав постанову місцевого суду про відкриття виконавчого провадження. Не отримавши копію оскаржуваного рішення, 17.06.2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулись до місцевого суду про його видачу. Копію рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2014 року апелянти отримали лише 31.07.2014 року. Просили рішення суду скасувати, прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Сторони в судові засідання в апеляційному суді Одеської області не з'являлись, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Слухання по справі неодноразово відкладалось для належного повідомлення представника позивача по справі, а також для витребування відомостей на підтвердження доводів апеляційної скарги. Так ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 жовтня 2014 року було задоволено заяву ОСОБА_5 про забезпечення доказів та витребувано у позивача належним чином засвідчену копію ліцензії, копію статуту, копію Свідоцтва про реєстрацію та копію видаткового касового ордеру (т.1,а.с.202-203). В зв'язку з тим, що ухвала суду довгий час не виконувалась, апеляційний суд Одеської області 07.04.2015 року направив запит до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та Центрального територіального департаменту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку з метою отримання відомостей про реєстрацію позивача (т.2,а.с.6-7).

Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою колегії суддів від 26 травня 2015 року провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2014 року було закрито.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що 09.02.2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № ПУ - 9 відповідно до умов якого ТОВ "Прайм Інвест Україна" надало ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1000 грн. строком з 09 лютого 2013 року по 24 лютого 2013 року зі сплатою 2 % від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що свої зобов'язання за вказаним договором відповідач не виконував належним чином, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 10 жовтня 2013 року становить 5960 гривень.

Разом з тим повністю погодитись з наданою судом першої інстанцією оцінкою встановлених обставин справи колегія суддів не може виходячи з наступного.

Між сторонами провадження виникли кредитні правовідносини на підставі укладеного договору (т.1,а.с.6-7).

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п 1.5 та п. 3.1. Кредитного договору відповідач зобов'язався використовувати кредит на зазначені у договорі цілі та повернути кредит і сплатити відсотки у встановлені кредитним договором терміни, не пізніше 24.02.2013 року.

Факт отримання позичальником грошей підтверджується видатковим касовим ордером від 09.02.2013 року (т.1,а.с.10).

Як вбачається з тексту укладеного між сторонами договору кредит надавався строком на 16 днів, тобто кінцевий термін повернення кредиту був 24 лютого 2013 року (п.3.1. кредитного договору). Таким чином, відсотки за користування грошовими коштами можуть нараховуватись лише за час обумовлений сторонами - 16 днів. Відповідно позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування грошовими коштами підлягають частковому задоволенню у сумі 320 грн.(1000 х 2% х 16 днів).

Відповідно до п.5.2 кредитного договору у випадку прострочення позичальником сплати процентів, нарахованих на суму кредиту, більш ніж на 14 календарних днів, позичальник додатково до пені сплачує штраф в розмірі 100 грн. Отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 100 грн. підлягають задоволенню.

Разом з тим, звертаючись до суду позивач в позові, підстава та предмет якого в порушення ст.ст. 10,11, 130, 156 ЦПК України не були уточнені судом першої інстанції, просив стягнути відсотки за користування грошовими коштами (т.1, а.с. 3 зворот). Одночасно сторона позивача посилалась на те, що відповідно до п.5.1 кредитного договору у разі не сплати позичальником кредитодавцю суми у визначений термін, позичальник зобов'язаний з наступного дня після настання передбаченої п.3.1. дати остаточного розрахунку за кредитом сплачувати кредитодавцю пеню в розмірі 2% від суми фактичної заборгованості за кожен день прострочення платежу до дня фактичної сплати вказаної суми. Також з цього пункту кредитного договору вбачається, що з початком періоду прострочення позичальником виконання своїх грошових зобов'язань проценти на суму кредиту не нараховуються (т.1,а.с.3). Усуваючи протирічча між підставами, правовим обґрунтуванням та розрахунком колегія суддів виходить з того, що згідно з термінологією договору, укладеного між сторонами відсотки за користування (п. 1.2) це відсотки за користування (як вказано в розрахунку в позові), а пеня (п. 5.1.) - це штрафна санкція. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В зв'язку з наведеним невірним застосуванням норм матеріального права та норм договору укладеного між сторонами колегія суддів виходить за межи доводів апеляційної скарги, оскільки вони є безумовною підставою для зміни прийнятого судового рішення у відповідній частині згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України. При цьому питання стягнення штрафних санкцій (пені) може бути вирішено в межах самостійного провадження у разі заявлення відповідного позову.

Таке застосування норм матеріального права до спірних правовідносин відповідає вірно встановленим обставинам справи.

Щодо посилань апелянта на те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи на 10 лютого 2014 року, слід зазначити наступне, що в матеріалах справи наявні повідомлення від ОСОБА_2 про його сповіщення про розгляд справи на 10.02.2014 року (т.1,а.с.33-34). В поданій зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 зазначав про розгляд справи у його відсутності.

З наданої до суду першої інстанції зустрічної позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 дійсно не заперечує факт отримання кредиту в розмірі 1000 грн. від ТОВ "Прайм Інвест Україна", однак апелянт сумнівається про наявність у ТОВ "Прайм Інвест Україна" оригіналу ліцензії на здійснення банківських операцій та просив суд витребувати вказані дані. Оскільки зустрічна позовна заява була повернута ОСОБА_2, та судом першої інстанції не було розглянуто клопотання відповідача щодо забезпечення доказів, які є важливими для правильного та всебічного розгляду справи, апеляційний суд Одеської області своєю ухвалою від 27 жовтня 2014 року задовольнив клопотання ОСОБА_2 та витребував з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ ІНВЕСТ УКРАЇНА" належним чином засвідчену копію ліцензії на надання послуг кредитування; належним чином засвідчену копію статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ ІНВЕСТ УКРАЇНА"; належним чином засвідчену копію Свідоцтва про реєстрацію юридичної особи; належним чином засвідчену копію видаткового касового ордеру від 09.02.2013 року про видачу ОСОБА_2 1000 грн. Відповідь до суду протягом 6 місяців не надійшла.

Згідно наданих на запит апеляційного суду Одеської області документів, а саме з листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг вбачається, що станом на 22.04.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ ІНВЕСТ Україна" внесене до Державного реєстру фінансових установ, що ведеться Нацкомфінпослуг та отримало свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ІК № 83 від 29.11.2011 року (т.2,а.с.11-12), таким чином у позивача на момент укладення договору був належний обсяг правосуб'єктності, зокрема в частині надання коштів відповідачу.

При цьому оцінюючи відповідність рішення суду першої інстанції нормам процесуального законодавства колегія суддів скасовує відповідну частину рішення про стягнення з відповідача судових витрат оскільки згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є інвалідом 2 групи, а тому згідно з п.1.9 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VІ зі змінами від 19.09.2013 року інваліди 1 та 2 групи звільняються від сплати судового збору.

Оскільки, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження частково, колегія суддів на підставі п.3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу частково та змінює рішення суду першої інстанції в частині стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2014 року - задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2014 року в частині стягнення заборгованості - змінити, задовольнивши позовні вимоги частково.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ ІНВЕСТ Україна" з ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі

заборгованість за кредитом - 1000 грн., відсотки за користування кредитом за 16 днів (з 09.02.2013 по 24.02.2013 ) - 320 грн., штраф - 100 грн., а всього 1420 грн.

В частині стягнення судових витрат рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2014 року скасувати, прийняти нове рішення яким відмовити в стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

Є.С.Сєвєрова

М.В.Процик