АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4683/15 Справа № 205/9833/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петренко І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 20712,47 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03 грудня 2006 року ЗАО КБ «ПриватБанк» відкрив відповідачу картковий рахунок та видав платіжну картку з кредитним лімітом у розмірі 5000 грн., з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік. Відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів передбачених умовами кредитного договору, чим не виконав зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 30.10.2013р. за договором виникла заборгованість на загальну суму 20712,47 грн., з яких: заборгованість за кредитом 18862,69 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 387,28 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 962,50 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені.

Ухвалою того ж суду від 23 лютого 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню , а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 03 грудня 2006 року позивач відкрив ОСОБА_2 картковий рахунок та видав платіжну картку з кредитним лімітом у розмірі 5000 грн. (а.с.6-10). Згідно умов договору позичальник зобовязався сплачувати банку відсотки за користування кредитом в розмірі 30,00 відсотків на рік, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Ухвалюючи оскаржуване рішення , суд першої інстанції виходив із того , що банк свої зобовязання по договору виконав належним чином , а відповідач порушив умови укладеного договору, в частині своєчасного погашення платежів передбачених умовами кредитного договору, у звязку з чим станом на 30.10.2013 р. за договором виникла заборгованість на загальну суму 20712,47 грн., з яких: заборгованість за кредитом 18862,69 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 387,28 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 962,50 грн. (а.с.4-5).

Суд посилався на положення статті 526 ЦК України , згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками і вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, застосувавши до спірних правовідносин строк позовної давності , яка відповідно до положень ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Заяву про застосування строку позовної давності було подано суду апеляційної інстанції , оскільки судом першої інстанції рішення ухвалено в заочному порядку і відмовлено в перегляді його.

Так , частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу , що також визначено в п. 5 вищевказаних умов та правил.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-14 цс 14 від 19 березня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Відповідно 3.1.1 Правил користування платіжною карткою визначено, що строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи , згідно пункту 4 Заяви про надання платіжної кредитної карти « МЕТРО» строк дії карти визначений 2 роки , тобто до 3 грудня 2008 року ( ар. сп. 6 об.)

Згідно п.п. 3.1.1 3.1.3 Умов та Правил надання банківських послуг строк дії карти зазначений на ній і по закінченні його продовжується на новий строк , якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору.

Порядок погашення боргового зобовязання передбачаються Умовами та Правилами … , у якому зазначено, що строк і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками із встановленим мінімальним обовязковим платежем наведений у Памятці клієнта, яка є невідємною частиною договору. Вказано, що платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості за кредитом (п.5.3).

За платіжними картками без встановлення мінімального обовязкового платежу строк погашення за кредитом наведено у п.5.4 розділу ІІ Умов, за яким строк погашення процентів за кредитом - щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту у повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Оскільки умовами договору між сторонами, встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повертати борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, то право кредитора слід вважати порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, у спірних правовідносинах позовна давність до вимог про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як вбачається з наданої суду апеляційної інстанції роздруківки по користуванню відповідачем карткою , таке мало місце до 24 лютого 2007 року , а надходження 17 січня 2007 року.

До суду ж позивач звернувся 22 листопада 2013 року.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що строк позовної давності позивачем пропущено.

Керуючись ст.307, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

· ОСОБА_3

·

·

·

·

·

·

·

·

·