АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року в справі за поданням старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Полісмака ОлександраОлександровича про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, -

ВСТАНОВИЛА:

Старший державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Полісмак О.О. звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з поданням, затвердженим Начальником ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Гоцієм Б.І., про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, без вилученням паспортного документа.

Своє подання обґрунтовував тим, що на виконанні у відділі ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження ВП № 42475235, відкрите на підставі виконавчого листа № 1-576/10 від 08.10.2010 року, виданого Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ГУ ДКУ у м. Києві боргу в розмірі 690000, 00 грн.

Державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено боржника у визначеному законодавством порядку. У відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» боржнику надано строк для добровільного виконання рішення. Однак, боржником у строк, наданий для самостійного виконання, рішення не виконано. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавцем розпочато примусове виконання рішення та вжито всіх, передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішення, однак, у зв'язку зі свідомим невиконанням боржником своїх обов'язків, які він має змогу виконати, та зобов'язань, покладених на нього рішенням, останнє залишається невиконаним.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.10.2014 року подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Полісмака Олександра Олександровича про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа - задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01 вересня 2010 року.

Копію ухвали направлено до Державної прикордонної служби України - для виконання.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити ухвалу, якою в задоволенні подання державного виконавця відмовити.

В апеляційній скарзі посилалася на те, що при розгляді подання судом не враховано положення ст. 33 Конституції України, ст. 13 Загальної декларації прав людини, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Зазначила, що державний виконавець, звертаючись з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду на підставі ст. 60 ЦПК України повинен довести суду, що боржник може виїхати за кордон та дійсно ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, про те саме факт ухилення його виконання рішення суду матеріалами справи не підтверджується, а навпаки в матеріалах справи наявний акт державного виконавця від 21.03.14 року, відповідно до якого, боржник з'являвся на прийом до державного виконавця та пояснював, що не в змозі виконати рішення суду, в зв'язку з відсутністю у нього майна та місця роботи. Крім цього, державним виконавцем не доказано, а судом першої інстанції не встановлено, що боржник постійно виїжджає за кордон, що в свою чергу не дає суду змогу визначитись з обґрунтованістю вказаного подання. Також зазначила, що за результатами розгляду подання про тимчасове обмеження у виїзді за межі України ухвалюється судове рішення (ухвала) іменем України, про те, суд в оскаржуваній ухвалі цього не зазначив.

В судовому засіданні апеляційного суду представник боржника доводи скарги підтримала.

Державний виконавець заперечував проти задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-ХІV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Подільського районного суду м. Києва 01.09.2010 року, яке набрало законної сили 16.09.2010 року видано виконавчий лист № 1-576/10 від 08.10.2010 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ГУ ДКУ у м. Києві 690 000 грн. 00 коп.

Виконавчий лист був пред'явлений до виконання та державним виконавцем відкрито виконавче провадження по виконанню вказаного виконавчого документа, копію постанови про відкриття провадження було надіслано сторонам виконавчого провадження для відома та одночасно до виконання.

Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи - в органах ПФУ інформацію не знайдено.

Згідно відповіді ДПС України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб в органах ДПС України інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Як вбачається з відповіді ДПС України Інформація про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах України боржниками юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями - боржник має відкриті рахунки.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна інформацію не знайдено.

Відповідно до відповіді з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку ОСОБА_2 серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів (10 відсотків і більше статутного капіталу), відсутній.

Державний виконавець направляв аналогічні запити і до інших органів, з метою виявлення майна боржника, які виявилися безрезультатними.

У поданні про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, державний виконавець зазначає, що боржник у наданий державним виконавцем строк для самостійного виконання рішення, заборгованість стягувачу не погасив. Поведінка боржника у відносинах із стягувачем та ВДВС свідчить про його небажання виконувати судове рішення. Крім того божник не вчиняє будь-яких дій для погашення заборгованості, що доводить про ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язань, тобто боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 виходив з того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього зобов'язань згідно рішення суду, яке набрало законної сили та виконується в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», вжиті державним виконавцем заходи, спрямовані на виконання рішення суду не досягли бажаного результату.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано положення ст. 33 Конституції України, ст. 13 Загальної декларації прав людини, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права є безпідставні, оскільки боржник не вчиняє жодні заходи щодо виконання судового рішення, що набрало законної сили, а тому тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України не є порушенням вищезазначених норм права.

З матеріалів виконавчого провадження, акту державного виконавця від 21 березня 2914 року вбачається, що боржнику достовірно було відомо про відкрите, щодо нього виконавче провадження.

Боржник з'явився на виклик державного виконавця лише один раз і дав зобов'язання з'явитись повторно та надати свій ідентифікаційний номер та інші докази на підтвердження поважності причин його не працевлаштування.

Проте, боржник більше до державного виконавця не з'явився, документи на його вимогу не надав, жодних доказів ні державному виконавцю ні суду на підтвердження того, що існують об'єктивні причини, через які він не працює та не погашає борг також надані не були.

Вказані обставини свідчать про свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду станом на дату постановлення судом ухвали про його обмеження у праві виїзду за кордон.

Крім того з клопотання боржника поданого на адресу апеляційного суду , пояснення представника та матеріалів справи вбачається, що боржник був затриманий прикордонною службою під час намагання виїхати до Таїланду.

Вказана обставина також свідчить про те, що боржник має кошти на існування та подорожі, проте свої доходи приховує, з метою ухилятись від виконання судового рішення.

Крім того, колегія суддів вважає, що боржником не виконано обов'язку передбаченого ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: не надано у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах та неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Також апеляційним судом встановлено, що боржник змінив адресу проживання, що підтверджується довіреністю виданою на представництво, при цьому держаного виконавця про зміну адреси не повідомив, що ще раз підтверджує про ухилення боржником від виконання судового рішення.

Посилання в скарзі на те, що судом першої інстанції не встановлено, що боржник постійно виїжджає за кордон, що в свою чергу не дає суду змогу визначитись з обґрунтованістю вказаного подання на правильність постановленої ухвали не впливає, оскільки для вирішення даного питання встановлення зазначених обставин не є обов'язковим.

Апеляційним судом також встановлено, що на даний час виконавчий лист повернуто через відсутність коштів та майна боржника, про те вказана обставина не впливає на висновки суду, який виходив з обставин, які існували до постановлення ухвали про обмеження у праві виїзду, яка проголошувалась в жовтні 2014 року.

Крім того повернення виконавчого листа в 2015 році не позбавляє стягувача права пред'явити його повторно та обов'язку боржника виконати судове рішення.

Доводи скарги про те, що суд, в оскаржуваній ухвалі допустив описку та не зазначив, що остання постановлена іменем України не можуть бути підставою для її скасування, оскільки дане питання може бути виправлене в порядку визначеному ст. 219 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність постановленої ухвали не впливають.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК України колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: