УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа - управління Держкомзему в Ужгородському районі, про скасування рішення органу місцевого самоврядування і державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, мотивуючи його тим, що на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 22 квітня 1993 року отримав житловий будинок з надвірними будівлями, спорудами та огорожею, розташований на земельній ділянці розміром 2433 кв. м.

Рішенням XIX сесії V скликання Середнянської селищної ради від 23 вересня 2009 року йому було передано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1.

Оскаржуваним рішенням Середнянської селищної ради ОСОБА_5 передано у власність частину земельної ділянки площею 71 кв. м, яка перебувала в користуванні ОСОБА_4 на підставі спадкування.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16 лютого 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 липня 2014 року та ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 16 лютого 2015 року, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_5 отримав земельну ділянку та оформив на неї право власності у встановлений законом спосіб.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01 квітня 2010 року, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2010 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 січня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, встановлено, що спадкодавець ОСОБА_7. документа, який посвідчував би її право власності чи право постійного користування на земельну ділянку не оформляла, тому до спадкоємця ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку розміром 0,2433 га не переходить.

Згідно із записом № 309 в поземельній книзі Середнянської селищної ради за ОСОБА_4 закріплена земельна ділянка розміром 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 використовують виділені їм суміжні земельні ділянки площею по 0,15 га кожний і самовільно використовують земельні ділянки площею 0,585 га та 0,454 га відповідно. При цьому жоден із користувачів не порушили межі земельної ділянки іншого.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що надана ОСОБА_5 земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1, на частину якої площею 71 кв. м претендує позивач, не була об'єктом спадкування за померлою ОСОБА_7., а належала до земель комунальної власності територіальної громади селища Середнє Ужгородського району Закарпатської області.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Н.А. Горелкіна І.М. Завгородня