Номер провадження: 22-ц/785/4421/15
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Панасенкова В.О., Парапана В.Ф.,

при секретарі - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року по справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого об'єкту,

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідачів, посилаючись на те, що Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради повідомила Одеську міську раду листом від 24.12.2013 року № 15603 про те, що на території Суворовського району міста Одеси відповідачем ОСОБА_2 виконано самочинне будівництво веранди, загальною площею 7,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Вказана квартира належить ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради від 10.01.2007 р. №12-32385.

Самочинна будівля розташована на земельній ділянці, яка знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради та у користування чи у власність відповідачу не надавалась.

Дозвіл інспекції ДАБК в Одеській області на виконання будівельних робіт - будівництва приміщення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 - відсутній.

КП ЖКС «Північний» 21.11.2013 року було складено акт перевірки, якою встановлено, що ОСОБА_2 без дозвільних документів побудовано до будинку приміщення балкону (веранди), загальною площею 7,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

КП ЖКС «Північний» 21.11.2013 року ОСОБА_2 було надано припис про приведення об'єкту будівництва у відповідність до технічної документації. Даний припис не виконаний. КП ЖКС «Північний» 21.11.2013 року складено протокол про адміністративне правопорушення щодо здійснення самовільного будівництва за ст. 150 КУпАП. Постановою №517 від 19.12.2013 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 150 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 51 грн., який було сплачено 08.01.2014 року.

У зв'язку з викладеним, позивач просить суд зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 за власний рахунок та власними силами, звільнити самовільно захоплену ділянку шляхом знесення самочинно збудованої веранди, загальною площею 7,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів судові витрати пов'язані з розглядом справи.

В судове засідання представник позивача з'явився, підтримав повністю позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_4, ОСОБА_3 з'явились, також в якості представника ОСОБА_2 в судовому засіданні була присутня ОСОБА_3, позов не визнали, підтримали заперечення на позовну заяву, просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підтавав викладених в запереченні на позов.

Рішенням суду позов задоволено у повному обсязі. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за власний рахунок та власними силами звільнити шляхом знесення самочинно збудованої веранди самовільно захоплену ділянку, загальною площею 7,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, та вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі відповідачі просять рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони законні та обґрунтовані.

Так, суд першої інстанції в обґрунтування своїх висновків щодо задоволення позову, вказав, що відповідно до вимог діючого законодавства земля в межах міста Одеси є комунальною власністю, належить територіальній громаді м. Одеси, представником якої є Одеська міська рада.

Землі, що належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю, в комунальній власності знаходяться всі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Земельна ділянка АДРЕСА_1 знаходиться в межах міста Одеси. Відповідно до вимог статті 22 Закону України "Про основи містобудування", забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради повідомила Одеську міську раду листом від листом від 24.12.2013 року № 15603 про те, що на території Суворовського району міста Одеси відповідачем ОСОБА_2 виконано самочинне будівництво веранди, загальною площею 7,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 6).

КП ЖКС «Північний» 21.11.2013 року було складено акт перевірки, якою встановлено, що ОСОБА_2 без дозвільних документів побудовано до будинку приміщення балкону (веранди), загальною площею 7,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 12,13).

КП ЖКС «Північний» 21.11.2013 року ОСОБА_2 було надано припис про приведення об'єкту будівництва у відповідність до технічної документації. (а.с.11). Даний припис не виконаний. КП ЖКС «Північний» 21.11.2013 року складено протокол про адміністративне правопорушення щодо здійснення самовільного будівництва за ст. 150 КУпАП. (а.с.9,10). Постановою №517 від 19.12.2013 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 150 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 51 грн., (а.с. 54) який було сплачено 08.01.2014 року. (а.с. 53).

Квартира, котра розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради від 10.01.2007 року р.№12-32385. (а.с. 21-23).

Самочинна будівля розташована на земельній ділянці, яка знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Одеси, в особі Одеської міської ради та у користування чи у власність відповідачу не надавалась.

Реконструкція та будівництво в м. Одесі повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням громадських інтересів.

Згідно норм статті 5 Закону України "Про основи містобудування" при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені:

- розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови;

- розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів;

- раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок;

- урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій;

- урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва

- участь громадян, об'єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об'єктів і і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій.

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

Виконання будівельних робіт неможливе без одержання дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без одержання дозволу відповідних рад згідно вимогам статті 29 Закону України „Про планування і забудову територій" або його перереєстрації, а також здійснення будівельних робіт не зазначених у дозволі є самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність відповідно до закону. Наказом Державного комітету будівництва, архітектури і житлової політики № 273 затверджене Положення "Про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт". Пунктом 1.1. встановлено, що дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації та капітального будівництва будинків, споруд та інших об'єктів, розширення і технічного переоснащення є документом, що посвідчує право забудовника та генерального підрядника на виконання будівельних робіт, у відповідності до затвердженої проектної документації, підключення до інженерних мереж та споруд та надає право відповідним службам на видачу ордера на проведення земляних робіт.

Оскільки ОСОБА_2 здійснила самочинну прибудову приміщення на земельній ділянці, власником якої є територіальна громада м. Одеси, в особі Одеської міської ради, без належно затвердженого проекту та відповідного дозволу на виконання робіт, відповідно до чинного законодавства, зазначене будівництво вважається самовільним (ст. 376 ЦК України).

Згідно з п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ради представляють інтереси територіальної громади. Відповідно до ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", земля в межах міста Одеси є комунальною власністю, належить територіальній громаді міста.

Норми статті 83 ЗК України передбачають: землі, що належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю, в комунальній власності знаходяться всі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Стаття 116 Земельного кодексу України передбачає, що рішення про передачу земельної ділянки, що входить до складу державної (комунальної) власності в користування, є виключним правом органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною п. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України регламентує, що власник майна може вимагати усунення будь-якого обмеження його права власності.

Земельна ділянка, на якій знаходиться самочинна будова відповідачів у користування чи у власність Одеською міською радою не надавалась.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України визначені підстави, за якими будівництво (реконструкція) житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна визнається самочинним, а саме: якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

З урахуванням наведеного, суд вважав позовні вимоги законними, обґрунтованими, доказаними, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

В той же час, судова колегія звертає свою увагу на те, що в своїх запереченнях на позов (а.с.48), відповідач ОСОБА_3 просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, в тому числі у зв'язку із закінченням позовної давності, вказуючи, що спірний балкон був зведений ще у 1988р.

Суд першої інстанції на вказану обставину не звернув своєї уваги, доводи відповідача не оговорив, належної оцінки не надав.

Відповідно до ст. 71 УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Статтею 76 цього ж Кодексу передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Згідно положень статті 78 УРСР перебіг строку позовної давності зупиняється:

1) якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна і невідворотна за даних умов подія (непереборна сила);

2) в силу встановленої законодавством Союзу РСР або Української РСР відстрочки виконання зобов'язань (мораторій);

3) якщо позивач або відповідач перебувають у складі Збройних Сил СРСР, переведених на воєнний стан.

Перебіг строку позовної давності зупиняється, якщо зазначені в цій статті обставини виникли або продовжували існувати в останні шість місяців строку давності, а якщо цей строк менший шести місяців - протягом строку давності.

З дня припинення обставини, що була підставою для зупинення строку давності, перебіг строку давності продовжується. При цьому частина строку, що залишилася, продовжується до шести місяців, а якщо строк позовної давності був меншим шести місяців - до строку позовної давності.

Стаття 79 УРСР передбачає, що перебіг строку позовної давності переривається пред'явленням позову в установленому порядку.

По спорах, в яких однією або обома сторонами є громадяни, перебіг строку позовної давності переривається також вчиненням зобов'язаною особою дій, що свідчать про визнання боргу.

Після перериву перебіг строку позовної давності починається спочатку; час, що минув до перериву, до нового строку не зараховується.

Пред'явлення позову, залишеного без розгляду, не перериває перебігу строку позовної давності.

Стаття 80 УРСР вказує на те, що закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Статтею 83 УРСР передбачено, що позовна давність не поширюється:

· на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом;

· на вимоги державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння колгоспів та інших кооперативних та інших громадських організацій або громадян;

· на вимоги вкладників про видачу вкладів, внесених у державні трудові ощадні каси і в Державний банк СРСР;

· у випадках, встановлюваних законодавством Союзу РСР, і на інші вимоги.

Відповідно до п.п.4, 6 прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р., цей Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідач в запереченні на позов заявив про сплив позовної давності, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Судова колегія звертає увагу, що відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позивач в своєму позові та представник позивача в своїх поясненнях жодного разу не вказали коли саме було зведено самочинне будівництво веранди та коли йому стало відомо про своє порушене право.

З пояснень відповідачів вбачається, що вказану будівлю (балкон, веранду) здійснила ще у 1988 році ОСОБА_2 разом з іншими мешканцями квартир на першому поверсі будинку АДРЕСА_1, на підставі дозвільних документів та рішення виконкому, і з цього часу на протязі досить тривалого періоду (більше 26 років), сім'я ОСОБА_2 користується цим балконом, сплачує за нього додаткові грошові кошти у зв'язку із збільшенням метражу загальної площі квартири з 45,7 кв.м. до 52,9 кв.м., міська рада та Суворовська райадміністрація повинні були знати та знали про вказані обставини. Дозвільні документи на прибудову знаходились в одного із сусідів, який згодом переїхавши до іншого житла, їх втратив.

Частково вказані твердження знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, на які суд не звернув своєї уваги, оцінки їм не надав, в своєму рішенні не зазначив.

Так, до своєї позовної заяви від 20.11.2014р. міська рада сама надала копію технічного паспорту квартири відповідачів, датованого ще 03.11.2006р. (а.с.5, 15), з якого вбачається, що станом на 2006р. самочинна прибудова - балкон, площею 7,2 кв.м. вже існувала.

Крім цього, до своїх заперечень відповідачі надали акт мешканців будинку АДРЕСА_1, який свідчить про те, що балкони до квартир №№ 1, 2, 23, 51, 52, 53, 66, 67, 81, 83, 84 були збудовані на підставі затверджених проектів ще в 1988р. (а.с.57).

Твердження про те, що проект на будівництво балконів здійснювався в 1987-1988 роках державним підприємством УКРЖИЛПРЕМПРОЕКТ на підставі затвердженої та наявної проектної документації частково підтверджується наступними доказами.

· Відомістю за 1987р. робочих креслень основного комплекту та самих креслень балконів 1-го поверху будинку АДРЕСА_1 (а.с. 58-60).

· Плану 1- поверху вказаного вище будинку в дзеркальних осях з балконами за 1987р., з якого вбачається, що деякі мешканці квартир на першому поверсі (кв. №№ 37 та 82) відмовились від такої прибудови балкону, а мешканці квартири відповідачів та інші, погодились з такою прибудовою. (а.с.61).

· Схемою розташування елементів балкону за вказаною вище адресою за 1987р. (а.с. 62).

Вказані доказі свідчать про те, що спірний балкон - веранда дійсно був збудований протягом 1987-1988 років, що свідчить про те, що позовна давність по вимогам щодо знесення спірної самочинної прибудови сплинула задовго до пред'явлення позову.

Позивач не звертався до суду першої та апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку позовної давності

Відсутність втрачених дозвільних документів на відведення земельної ділянки та прийняття до експлуатації спірної прибудови не дає законних підстав колегії суддів прийняти рішення про відмову у позові у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог по суті, а тому, колегія суддів приходить до висновку про відмову у позові у зв'язку із спливом позовної давності на підставі частини четвертої статті 267 ЦК України.

Розглянувши справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а також суд порушив та неправильно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим, є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1,4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким в задоволенні позову Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого об'єкту відмовити.

Рішення вступає в законну силу з моменту оголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф. Парапан

В.О. Панасенков