Справа № 304/1957/14-ц
Провадження № 2/304/90/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2015 рокум. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Шешені М. О.,
при секретарі - Машкаринець Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-
Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, у якому просить шлюб зареєстрований між нею та ОСОБА_2 01 березня 1997 року у виконкомі Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №03 - розірвати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01 березня 1997 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб у виконкомі Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №03. Однак, подружнє життя у них не склалося, так як вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до частих непорозумінь та сварок. Разом з цим, відповідачка зазначила, що відповідач ОСОБА_2 постійно її ображає, принижує її честь та гідність, внаслідок чого, разом вони не проживають та не ведуть спільне господарство уже тривалий час, а тому просить позов задовольнити.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилася, однак подала заяву, у якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Так, у судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 01 березня 1997 року було зареєстровано шлюб у виконкомі Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 01 березня 1997 року зроблено відповідний актовий запис за №03.
Також встановлено, що від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, а саме: донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим виконкомом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 22 серпня 2002 року, актовий запис №15 від 22 серпня 2002 року, та син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим виконкомом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 17 вересня 2004 року, актовий запис №20 від 17 вересня 2004 року.
Крім цього встановлено, що сторони по справі важко розуміють один одного, мають різні характери та погляди на сімейне життя, відносини між ними ускладнилися, на даний час вони взагалі не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, що свідчить про те, що збереження їхнього шлюбу фактично буде суперечити їхнім же інтересам.
Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.
Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.
Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
З урахуванням того, що позов подано одним із подружжя, а саме позивачкою ОСОБА_1, яка продовжувати подальше спільне подружнє життя з відповідачем ОСОБА_2 не бажає, а також того, що застосовані судом заходи щодо примирення сторін позитивного результату не дали, та того, що подальше збереження їхнього шлюбу буде суперечити їхнім же інтересам, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про місце проживання малолітніх дітей після розлучення, суд виходить з наступного.
Так, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.
Згідно ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень, які містяться в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, мають проживати неповнолітні діти, суд, виходячи з положень про рівність прав та обов'язків батьків щодо дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дітей.
Враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 у поданій нею заяві просить дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_5 залишити на подальшому проживанні при ній, тому суд вважає, що дітей після розлучення слід залишити проживати саме при матері ОСОБА_1
Згідно ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Тому, керуючись ст.ст. 11, 15, 88, 174, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.51 Конституції України, ст.ст. 104, 110, 112,160, 161 СК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, який було зареєстровано 01 березня 1997 року у виконкомі Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №03- розірвати.
Дітей, а саме: доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, після розлучення слід залишити проживати при матері ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 243 ( двісті сорок три) грн. 60 коп., як сплачений судовий збір.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Головуючий: Шешеня М. О.