Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/7336/13-4
Справа № 22-ц/778/3313/15 Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко А.І.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Маловічко С.В.,

при секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року про повторне виселення боржників,

ВСТАНОВИЛА:

Рішеннями Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 8 жовтня 2010 року і від 26 березня 2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з вказаної квартири.

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із заявою про повторне виселення боржників в порядку п.11 ст.78 Закону України «Про виконавче провадження», посилаючись на те, що після примусового виконання судового рішення, яке відбулося 19.09.2014 року, боржники самовільно вселилися у спірну квартиру.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Повторно виселено боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про повторне виселення боржників.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи заяву Банку про повторне виселення відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що після примусового виконання судового рішення про виселення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 із квартири, на яку звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, відповідачі самостійно вселилися до вказаного приміщення.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними не можна погодитися.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2014 року виселено ОСОБА_3 і ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1

22 вересня 2014 року постановою державного виконавця ВДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції закінчено виконавче провадження ВП № 43561797 про виселення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в зв'язку із виконанням рішення суду в повному обсязі згідно акту державного виконавця 19 вересня 2014 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ч. 11 ст. 78 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження в такому разі підлягає поновленню за постановою державного виконавця.

Проте, допустимих доказів на підтвердження повторного вселення відповідачів в іпотечну квартиру матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Розглянувши заяву за відсутності сторін, без належного повідомлення відповідачів про час і місце судового розгляду, суд першої інстанції не перевірив доводи Банку про самовільне вселення відповідачів в спірну квартиру після виконання судового рішення.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що відповідає вимогам закону і матеріалам справи, а тому на підставі ст.312 п.3 ЦПК України вона підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 307, 312 п.3 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року по цій справі скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: