судді Апеляційного суду м. Києва Пікуль А.А.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати
Залишаючи без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 9 липня 2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва погодилась із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 лютого 2009 року по 4 червня 2015 року у розмірі 246 924 грн. 02 коп.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд першої інстанції, керуючись положеннями ст.117 КЗпП України, виходив з того, що у день звільнення - 13 лютого 2009 року, позивачу не було виплачено компенсацію за роботу у вихідні дні. Указану компенсацію не виплачено і на час розгляду справи.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів вважаю, що висновки районного суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не в повній мірі відповідають обставинам даної справи та положенням матеріального закону.
Так, відповідно до положень ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.
У даному конкретному випадку з наявних у матеріалах справи наданих позивачем письмових доказів убачається наступне.
ОСОБА_1 була звільнена з роботи 13 лютого 2009 року за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України (т.1, а.с.15).
З наданих позивачем письмових розрахунків із поясненнями до них убачається, що позивач отримала розрахунок при звільненні у період до 28 лютого 2009 року (т.1, а.с.10, 165).
Зі змісту позовної заяви убачається, що у травні 2015 року - через шість років після звільнення та проведення розрахунку при звільненні, позивач заявляє вимоги про стягнення не нарахованої та невиплаченої оплати праці за роботу у вихідні дні, яка не була нарахована роботодавцем, і, як наслідок, не була виплачена у період роботи працівника та при його звільненні.
Одночасно із цими вимогами ОСОБА_1 були заявлені також вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою за період з березня 2009 року по квітень 2015 року та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 лютого 2009 року по 31 травня 2015 року (т.1, а.с.1-6).
Водночас, у розпорядженні суду немає доказів, що на час проведення остаточного розрахунку при звільненні - у лютому 2009 року, ОСОБА_1 були пред'явлені до роботодавця вимоги про проведення відповідної доплати - проведення оплати за роботу у вихідні дні, які залишені ПАТ КБ "Надра" без задоволення чи без реагування.
Отже ОСОБА_1 було відомо, що розрахунок при звільненні проведений з нею у лютому 2009 року.
Будь-які дані про наявність між сторонами на час звільнення спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, у розпорядженні суду відсутні.
Роботодавець вважав такий розрахунок остаточним, а працівник протягом шести років з дати звільнення та проведення розрахунку не оспорював цей факт та розмір сум, належних йому при звільненні.
З огляду на викладене приходжу до висновку, що даний конкретний позов про стягнення не нарахованої та невиплаченої оплати праці за роботу у вихідні дні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати (позовна заява; а.с.1-7) за своєю правовою природою не є спором про стягнення сум, належних при звільненні, а є позовом про стягнення заробітної плати за минулі періоди.
Крім того, ураховуючи наведені положення трудового законодавства та висновки Конституційного Суду України у контексті обставин даної справи, вважаю, що у даному конкретному випадку передбачений трудовим законодавством тримісячний строк звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відраховувати від дати останнього зарахування заробітної плати на картковий рахунок позивача у лютому 2009 року.
Згідно з роз'ясненнями п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року №9 (з наступними змінами і доповненнями) встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.
Тому вважаю, що у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити.
Суддя
Апеляційного суду А.А. Пікуль