Справа № 351/912/15-ц
Номер провадження №2/351/437/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2015 року м.Снятин
Снятинський районний суд Івано-Франківської області
в складі : головуючого-судді Боднарука М.В.
секретаря Лакусти М.З.
представника позивачка ОСОБА_1
третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_5, Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька , -
Позивачка звернулася до суду із позовом в якому просить надати дозвіл на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, мотивуючи тим, що позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін 09.07.2010 р. народилася дочка ОСОБА_6.
24.12.2013р. рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці шлюб між сторонами розірвано, дочку залишено проживати біля матері. з моменту розлучення відповідач ухилявся від своїх батьківських обовязків, ігнорував будь-яке спілкування як з позивачкою так і з дитиною, не брав участі у вихованні доньки, не спілкувався про неї, не надавав будь-якої допомоги на утримання дитини. Відповідач залишається пасивним щодо своїх батьківських обовязків по утриманню та спілкуванню про доньку. Зважаючи на те, що позивачкою здобуто вищу освіту за спеціальністю «Медична психологія», остання не знайшовши можливості працевлаштуватися на роботу за даною спеціальністю в Україні, позивачка змушена була виїхати за кордон в Німеччину та регулярно отримує гідну зарплату, позивачка забезпечена житлом. Виїжджаючи за кордон позивачка планувала взяти з собою доньку проте відповідач не надав на це своєї згоди. Вирішення питання про надання дозволу на тимчасовий вивіз ОСОБА_6 за кордон є важливим та полягає у задоволенні інтересів дитини, оскільки донька тривалий час не бачились. Виїзд дитини до матері буде сприяти її відпочинку та духовному розвитку, відповідатиме її правам та інтересам, а тому позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом в якому просить надати дозвіл на виготовлення проїзного документа для ОСОБА_6. Надати дозвіл ОСОБА_6 на тимчасовий виїзд за межі України за кордон в Німеччину, у супроводі матері ОСОБА_3 та або бабусі ОСОБА_7, без згоди батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, терміном на один рік, починаючи з 01.07.2015 р.
Представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги позивачки в судовому засіданні підтримує в повному обсязі і просить задоволити їх.
Третя особа: ОСОБА_2 просила суд позов задоволити.
Відповідач у судове засідання не зявився хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, а тому суд вважає, що справу слід розглянути заочно у відсутності відповідача.
Суд вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Суд прийшов до такого висновку по слідуючих міркуваннях:
-з свідоцтва про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2
вбачається, що батьками останньої записано ОСОБА_4 та ОСОБА_3;
-з рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.12.2013 р. слідує,
що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано, неповнолітню дитину ОСОБА_6 залишено проживати з позивачкою , з перекладу з німецької мови на українську слідує, що ОСОБА_3 має дозвіл на перебування в Німеччині та згідно угоди між ТзОВ «Ойрегіо-Клінк» та позивачкою остання працюватиме лікарем повний робочий день, з договору найму житла слідує, що позивачці передано у найм будівлю, тобто квартиру на першому поверсі, загальною площею 47,83 м.кв.
Згідно ч.1 та ч.2 ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності і батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини .
У відповідності до ст. 9 «Про права дитини» прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1989 р.- держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі особисті відносини та прямі контакти, з обома батьками за винятком випадків коли це суперечить інтересам дитини.
Крім цього ст.. 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Підпунктом 3, пункт 2-2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 р. передбачено, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку у супроводі одного із батьків або у супроводі осіб уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі предявлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, який не досяг 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків.
Пункту 5 вказаних Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку в супроводі осіб, які уповноважені особа батьками здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави (держав) прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі.
Виходячи із вищенаведеного суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки відповідно до вищевказаного п.5 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено часовий проміжок перебування дитини за кордоном, а не постійно. Враховуючи те, що оскільки позивачка постійно проживає за межами України де має постійну роботу та забезпечена житлом, відповідач проживає окремо від сімї, рідко контактує із нею, а тому отримати від нього згоду на виїзд дитини за кордон не є можливим, чим порушуються як її права так і права дитини безперешкодно пересуватися за межі України .
Суд вважає, що в частині позову про супровід дитини за кордон бабусею ОСОБА_5 слід відмовити оскільки остання не визнана опікуном дитини, а отже не має законних підстав на думку суду супроводжувати дитину за кордон.
На підставі ст.. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», ст. 5 «Правил перетинання державного кордону громадян України» , ст. 155 СК України та керуючись ст.ст. 213-215, 218, 224-226 ЦПК України,-
Позов задовольнити частково . Надати дозвіл на виготовлення проїзного документа для ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 Надати дозвіл ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасовий виїзд за межі України за кордон в Німеччину, у супроводі матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, терміном на один рік, починаючи з 01.07.2015 року. В решті позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його постановив у разі подання заяви протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Снятинський районний суд. У разі відсутності сторін, під час проголошення судового рішення подається апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили в строк та в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Головуючий: підпис

Голова Снятинського районного суду ОСОБА_8