У Х В А Л А

3 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Григор'євої Л.І.,

Лященко Н.П., Яреми А.Г. -,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до колективного малого підприємства Ратнівська фірма «Медоліс» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 2 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 2 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2014 року залишено без змін.

У травні 2015 року від ОСОБА_3 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 233 КЗпП України.

Для прикладу неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник додає ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року, від 21 травня 2014 року та від 20 серпня 2014 року, в яких на її думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, касаційний суд, погоджуючись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову, дійшов висновку про те, що позивачем пропущено строк передбачений ст. 233 КЗпП України на звернення із заявою про вирішення трудового спору, оскільки ОСОБА_3 дізналась про своє звільнення в жовтні 2013 року, що підтверджується наявними доказами у справі, від ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки відмовилася, про що свідчить акт від 30 жовтня 2013 року, а за захистом свого права остання звернулась лише в жовтні 2014 року.

У той самий час, в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ наданих для порівняння:

- в ухвалі від 19 листопада 2014 року суд касаційної інстанції скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій про відмову в позові про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, виходив з того, що судом не перевірялись обставини щодо вручення копії наказу про звільнення чи видачі трудової книжки;

- в ухвалах від 21 травня 2014 року та від 20 серпня 2014 року касаційний суд, погодившись з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення з роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу виходив з того, що позивачем пропущено строк передбачений ст. 233 КЗпП України на звернення із заявою про вирішення трудового спору, оскільки в матеріалах справи містяться наявні докази про отримання позивачем трудової книжки та вручення копії наказу про звільнення.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві ОСОБА_3 доводи не вказують на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до колективного малого підприємства Ратнівська фірма «Медоліс» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Григор'єва

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема