У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Арапіна Н.Є., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за участю третьої особи приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон Вікторії Олександрівни про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що 23 лютого 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 1 078 600,00 грн., який посвідчений нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон В.О. Внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою фактично між сторонами укладено договір дарування,тому що документів, які б підтверджували розрахунок між сторонами у спірному договорі, не надано. Згідно з постановою НБУ № 210 від 06 червня 2013 року, якщо сума розрахунку між фізичними особами за договором купівлі-продажу, який підлягає нотаріальному посвідченню, перевищує 150000,00 грн., в безготівковій формі здійснюються всі розрахунки незалежно від розміру кожного платежу. У спірному договорі такої вимоги не дотримано, позивач просила визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 23 лютого 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 недійсним.

25 листопада 2015 року до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити її відчуження.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У пункту 3 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" підкреслено, що згідно з п. 1 ч. 1 статті 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 1 078 600,00 грн., який посвідчений 23 лютого 2015 року нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон В.О.

Частиною 4 ст.334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Матеріали справи містять витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності спірної квартири на ім"я ОСОБА_2, який сформований 23 лютого 2015 року.

Тобто у поданих до суду матеріалах відсутні відомості про належність на час розгляду справи цього майна відповідачу.

Оскільки для забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно та заборони його відчуження. необхідно з'ясовувати належність майна відповідачу, суд вважає неможливим задовольнити заяву про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна карга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н. Є. Арапіна