Справа № 640/4337/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року

Київський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого: судді: Невядомського Д.В.

При секретарі: Кузнецовій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за безпідставно стягнутими коштами , трьох процентів річних , інфляційного збільшення,-

В С Т А Н О В И В :

06.03.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 32590,40 грн, проценти у сумі 48262,41 грн., 3% річних у сумі 6242,79 грн., що разом становить 87095,60 (вісімдесят сім тисяч дев'яносто п'ять) гривень 60 коп.; витрати на сплату судового збору у розмірі 871,00 (вісімсот сімдесят одна) грн.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_3 з`явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити у повному обсязі.

В обгрунтування своїх позовних вимог представник позивача вказала, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 16.10.2013 р було частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2, вирішено стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму боргу за розписками у розмірі 245011,32 грн. проценти у сумі 4474,40 грн. та 1700,00 грн. судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12.02.2014 року рішення Київського районного суду скасоване, та вирішено стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_2 -2 242 603 грн.58 коп., 1 175 689 грн.90 коп., 216 658грн.25 коп., 1 357 451грн.

Таким чином, на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 12.02.2014 року, яке набрало законної сили, відповідач отримав виконавчий лист, який надав до виконавчої служби Київського району м.Харкова, та згідно зведеного виконавчого провадження було реалізоване майно, яке належало відповідачу ОСОБА_1, та гроші отримані від реалізації цього майна були перераховані представнику позивача ОСОБА_2 -ОСОБА_5 у сумі 1 042 372,74 грн.- 30.04.2014 р. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25.06.2014 року було залишено у силі рішення Київського районного суду м.Харкова від 16.10.2013 року, яким було частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2, вирішено стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму боргу за розписками у розмірі 245011,32 грн. проценти у сумі 4474.40 грн. та 1700,00 грн. судового збору, а рішення апеляційного суду Харківської області від 12.02.2014 року було скасоване,

При винесені ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 25.06.2014 року питання про поворот виконання рішення суду вирішено не було, тому представником ОСОБА_1 було подано заяву про поворот виконання рішення суду.

02.12.2014 року Апеляційним судом Харківської області вирішено зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_2 суми на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнутої за рішенням апеляційного суду Харківської області від 12.02.2014 року грошової суми з 1 082 251, 72 грн. до 791 187, 02 грн.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 02.12.2014 року року набрало законної сили з моменту проголошення та до цього часу ОСОБА_2 не виконує рішення суду та усіляко ухиляється від його виконання.

Тобто, з моменту вступу в законну силу рішення апеляційного суду Харківської області від 02.12.2014 року року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнутої за рішенням апеляційного суду Харківської області від 12.02.2014 року грошової суми у розмірі 791 187,02 грн, відповідачем не виконується по сьогоднішній день і він безпідставно користується цими збереженими грошима. Оскільки питання про стягнення безпідставно стягнутої за рішенням апеляційного суду Харківської області від 02.12.2014 року грошової суми у розмірі 791 187,02 грн. уже вирішено, то позовні вимоги стосуються лише стягнення процентів за користування цими грошима збереженими ОСОБА_2 без достатньої правової підстави (безпідставне збагачення) за період з 02.12.2014 р. по день звернення до суду.

Відповідно до ч.2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу).

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Між сторонами відсутні договірні правовідносини і розмір процентів не встановлено.

Відповідно до ч.З ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно нормам цивільного законодавства та правовому висновку Постанови Верховного Суду України від 05.12.2011р. № 3-125 цс 11 «Частина 5 статті 11 ЦК України прямо передбачає можливість виникнення грошового зобов'язання на підставі судового рішення. Рішення суду, яким підтверджено право позивача на отримання грошових коштів, є грошовим зобов'язанням, відповідно до якого право позивача вимагати сплати грошових коштів відповідає кореспондуючий обов'язок відповідача по їх сплаті». Тривале, понад 3-х місяців невиконання відповідачем встановленого судом грошового зобов'язання вказує на неправомірне користування безпідставно збереженими належними до сплати позивачу грошовими коштами в сумі 791 187,02 грн. Наявність у відповідача невиконаного основного зобов'язання є підставою для стягнення додаткових нарахувань, а саме процентів за безпідставне користування чужими грошовими коштами.

Застосування до цих правовідносин норм ст.536 ЦК України випливає з правової позиції постанови Верховного Суду України від 06 червня 2012 р. у справі №6-49цс12.: «Проценти за користування чужими грошима відповідно до ст.536 ЦК України та спеціальний вид цивільно-правової відповідальності згідно ч.2 ст.625 ЦПК України є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлено. Проценти є правовим наслідком безпідставного користування

прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума процентів за користування коштами в період з 02.12.2014 р-06.03.2015 р. за періодами, в залежності від встановленої НБУ облікової ставки: 791187,02 грн-02.12.2014-06.02.2015 р.- 67 днів-14,0%=20332,42 грн. 791187,02 грн.-06.02.2015-06.03.2015р.-29днів-19,5% =12257,98 грн.

Всього:32590,40 грн.

3% річних за користування коштами в період з 02.12.2014 р-06.03.2015 р.: 791187,02 грн./100%*3%/365*96=6242,79 грн.

Інфляційне збільшення суми в період з 02.12.2014 р-06.03.2015 р: Грудень:791187,02 грн.*(103%-100%)/100%=23735,61 грн. Січень: 791187,02 грн.*(103,1%-100%)/100%=24526,80 грн.

Всього: 48262,41 грн.

Крім того, за загальним правилом, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. в розмірі 871,00 грн.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, проти позову заперечував у повному обсязі з підстав, того, що зобов'язання з повернення безпідставно набутих коштів, загальна сума яких визначена судовим рішенням, і договори позики, аналогію з яким посилався позивач та застосував суд, є різними за своєю правовою природою та регулюють різні види цивільних правовідносин, а тому застосування до зобов'язань стягнення безпідставно набутих коштів положень про договір позики (зокрема, ст. 1048 ЦК України) є безпідставним.

Вказана правова позиція повністю співпадає із висновками Верховного Суду України, викладених в його постанові від 02 липня 2013 року, ухваленої за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень з підстав неоднакового застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах, які виникли між сторонами розглядуваного наразі позову.

До того ж, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй практиці про вирішенні аналогічних із розглядуваним наразі спорів додержується тієї позиції, що стягнення процентів судом першої інстанції на підставі ст. 1048 ЦК України є помилковим, оскільки вона регулює правовідносини, які виникають між сторонами, договору позики.

Разом з цим, норми ст. 536 ЦК України регулюють правовідносини щодо зобов'язань, які виникають з договорів, а норми ст. 1048 ЦК України з договору позики. При цьому права та обов'язки сторін, які виникають з договірних правовідносин та права і обов'язки, які виникають з правовідносин щодо безпідставно набутого майна відрізняються та є взаємно виключеними.

Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому частина третя статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань.

Вивчивши позовну заяву, вислухавши сторони,дослідивши надані сторонами докази,приходжу до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 16.10.2013 р було частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2, вирішено стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму боргу за розписками у розмірі 245011,32 грн. проценти у сумі 4474,40 грн. та 1700,00 грн. судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12.02.2014 року рішення Київського районного суду скасоване, та вирішено стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_2 -2 242 603 грн.58 коп., 1 175 689 грн.90 коп., 216 658грн.25 коп., 1 357 451грн.

Таким чином, на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 12.02.2014 року, яке набрало законної сили, відповідач отримав виконавчий лист, який надав до виконавчої служби Київського району м.Харкова, та згідно зведеного виконавчого провадження було реалізоване майно, яке належало відповідачу ОСОБА_1, та гроші отримані від реалізації цього майна були перераховані представнику позивача ОСОБА_2 -ОСОБА_5 у сумі 1 042 372,74 грн.- 30.04.2014 р. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25.06.2014 року було залишено у силі рішення Київського районного суду м.Харкова від 16.10.2013 року, яким було частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2, вирішено стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму боргу за розписками у розмірі 245011,32 грн. проценти у сумі 4474.40 грн. та 1700,00 грн. судового збору, а рішення апеляційного суду Харківської області від 12.02.2014 року було скасоване,

При винесені ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 25.06.2014 року питання про поворот виконання рішення суду вирішено не було, тому представником ОСОБА_1 було подано заяву про поворот виконання рішення суду.

02.12.2014 року Апеляційним судом Харківської області вирішено зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_2 суми на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнутої за рішенням апеляційного суду Харківської області від 12.02.2014 року грошової суми з 1 082 251, 72 грн. до 791 187, 02 грн.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 02.12.2014 року року набрало законної сили з моменту проголошення та до цього часу ОСОБА_2 не виконує рішення суду та усіляко ухиляється від його виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу).

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Між сторонами відсутні договірні правовідносини і розмір процентів не встановлено.

Відповідно до ч.З ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проте, стягнення відсотків передбачено у випадку наявності договірних правовідносин, зокрема, договору позики (ст.. 1048 ЦК України), в той час, як вказана сума безпідставно набутих коштів за рішенням суду, що було скасовано, утворилася не з договірних правовідносин, а тому застосування норми про стягнення відсотків, не передбачено.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому частина третя статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. З, 27, 31, 88,118-120, 123, ЦПК України, ч. 1 ст. 8, ст. ст. 536, 625, ч.і ст.1048, 1212, 1214 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за безпідставно стягнутими коштами , трьох процентів річних , інфляційного збільшення відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Невядомський