Провадження № 2/752/5038/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2015 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва

у складі: головуючого-судді Сальникової Н.М.,

секретаря Олійник А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Просто» про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

24.07.2015 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що позивачем і відповідачем було укладено угоду №380059 з додатками №1, №2 з метою придбання легкового автомобіля КІА загальною вартістю 148 000грн 00к, на виконання якої ОСОБА_1 сплатив 5328грн 00к, як вступний внесок учасника до системи Авто Так, а також 45884грн 96к. В подальшому угоду було розірвано, проте грошові кошти відповідачем не повернуто. З викладених у позовній заяві обставин і підстав, просив вимоги задовольнити: визнати недійсною угоду №380059 від 27.12.2011 року з додатками №1, №2, стягнути суму основного боргу, 3% річних і суму індексу інфляції (а.с.4-13).

В судове засідання позивач не прибув, завчасно подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, та наполягав на її задоволенні.

Відповідач не прибув у судове засідання, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, жодних клопотань про відкладення судового розгляду до суду завчасно не надсилав.

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явилися, керуючись ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, повно та всебічно з'ясував обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянув надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу..

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав неоднакового застосування судами норм матеріального та процесуального права, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Як вбачається з постанови судової палати у цивільних справах ВСУ від 23.05.2012 року № 6-35цс12у, сплата коштів не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, формування особою без залучення власних коштів групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи, є такою, що вводить споживача в оману.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний суд у своїй постанові від 16.01.2013 року в справі №6-161цс12, зазначаючи, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Детальний аналіз Угоди № 380059, яка була укладена 11.12.2011 року між позивачем та ТОВ «Авто Просто», свідчить про те, що вона є фактично договором по адмініструванню фінансових активів для придбання товарів у групах, до якого застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у цьому договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи діяльність ТОВ «Авто Просто» пов'язана з наданням послуг на умовах системи «Авто Так», що базується на створенні групи учасників, метою яких є придбання бажаних товарів з розстроченням платежу на досить тривалий час, що є по-суті діяльністю з надання фінансових послуг, оскільки має характерні для таких послуг ознаки: відповідач здійснює операції з фінансовими активами; відповідач отримував від позивача грошові кошти у вигляді щомісячних та авансових платежів; відповідач перерозподіляє отримані грошові кошти в інтересах третіх осіб; відповідач має прибуток від такої діяльності.

Разом з тим, на момент підписання позивачем оспорюваної угоди відповідач не набув статусу фінансової установи та не мав відповідної ліцензії, що підтверджується відсутністю відповідного свідоцтва.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності свідчать про наявність достатніх підстав для задоволення заявленої вимоги позивача щодо визнання укладеної Угоди з відповідачем недійсною та застосування режиму реституції.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентирічних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише в тому разі, коли доведе відсутність своєї вини в порушенні зобов'язання

З наданих позивачем в розпорядження суду письмових і об'єктивних доказів не вбачається з якого саме моменту /дати/ позивач заявив вимогу про повернення грошових коштів. Більше того, наявний в матеріалах справи лист відповідача від 10.07.2015 року також свідчить про відсутність у письмовій вимозі позивача відповідної дати /а.с.23/, а відтак можна констатувати про заявлення останнім вимоги з 06.07.2015 року /дати вказаної на поштовому штемпелі на конверті/.

Враховуючи невиконання відповідачем вимоги позивача від 06.07.2015 року щодо повернення сплачених коштів згідно укладеної угоди на протязі 87 днів, з огляду на недоведеність відсутності вини відповідача, судом констатовано, що 3% річних складатиме 366 грн 21 к. Суд звертає увагу, що до визначеної дати, а саме до 06.07.2015 року не можна констатувати наявність договірних відносин, пов'язаних з грошовими зобов'язаннями між сторонами по справі, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають лише частковому задоволенню. З аналогічних підстав не підлягає і задоволенню вимога позивача щодо стягнення суми індексу інфляції.

Ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а відтак з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 243грн 60к. і 515 грн 79 к.

Керуючись ст. 10,11,60,61,88,114,212-215,218 ЦПК України, суд,-

вирішив :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Просто» про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Визнати недійсною угоду №380059 від 27.12.2011 року з додатками №1, №2, укладену між ОСОБА_1 і Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто-Просто» (03045 м.Київ Столичне шосе, 90, ідентифікаційний код 35509011).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Просто» (03045 м.Київ Столичне шосе, 90, ідентифікаційний код 35509011) на користь ОСОБА_1 51 212грн 96к. суму основного боргу, 3% річних у сумі 366 грн 21 к.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Просто» (03045 м.Київ Столичне шосе, 90, ідентифікаційний код 35509011) на користь ОСОБА_1 судовий збір у загальній сумі 759 грн 39 к.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.М. Сальникова