Справа № 462/8519/14 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/3281/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ТзОВ «Тандем-Захід» - Марківа Р.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ТзОВ «Тандем-Захід» про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав власника - засновника юридичної особи,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_7

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не врахував положень ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 2, 3 ст. 325, ч. 3 ст. з68 ЦК України, відповідно до яких частка в статутному капіталі товариства (вклад) одного з подружжя є спільною сумісною власністю подружжя, тому її відчуження без згоди другого з подружжя є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї частки відповідно до ст. 65 СК України.

Апелянт наголошує на тому, що вона не давала письмової згоди на укладення договору купівлі-продажу корпоративних прав.

Апелянт також стверджує, що суд не взяв до уваги те, що оспорюваний правочин не був нотаріально посвідчений.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник ТзОВ «Тандем-Захід» - Марків Р.Б. доводи скарги заперечив.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час судового засідання (а.с.97), про причини неявки суд не повідомив та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, тому колегія суддів вважає за можливе розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснювати без участі відповідача.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено з матеріалів справи 31 жовтня 2011 року ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 купив корпоративні права учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Тандем - Захід» у розмірі 13% статутного капіталу товариств, що становить 1 212 грн. 88 коп. Договір укладений у простій письмовій формі та підписаний сторонами. (а.с. 8).

01 грудня 2011 року у статуті Товариства з обмеженою відповідальністю «Тандем - Захід» зареєстровано зміни про розподіл часток учасників товариства між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (а.с. 65-66).

У відповідності до копії рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 лютого 2012 року по справі №2-2055/2011 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, зареєстрований 11 листопада 1994 року - розірвано (а.с. 7).

Доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що оспорюваний договір повинен був укладатися в нотаріальній формі не ґрунтується на положеннях закону, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України, правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

З протоколу зборів засновників товариства від 31 жовтня 2011 року, умов договору купівлі - продажу корпоративних прав від 31 жовтня 2011 року та внесеними змінами до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Тандем - Захід», зареєстрованих 01 грудня 2011 року, встановлено, що поведінка сторін засвідчує їхню волю на настання відповідних правових наслідків.

Крім цього, ч. 1 ст. 209 ЦК України передбачає, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції положень ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 2, 3 ст. 325, ч. 3 ст. 68 ЦК України, відповідно до яких частка в статутному капіталі товариства (вклад) одного з подружжя є спільною сумісною власністю подружжя, а тому її відчуження без згоди другого з подружжя є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї частки відповідно до ст. 65 СК України, спростовується правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 03 липня 2013 року у справі №6-61цс13, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу (ст. 115 ЦК України, ст. 85 ГК України та ст. 12 Закону України «Про господарські товариства»).

Згідно з положеннями ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» та ст. 116 ЦК України, учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

З моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 ЦК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу.

Подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення ст.ст. 116, 147 ЦК України є суб'єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім'ї.

Таким чином, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям.

Отже, учасник господарського товариства має право розпорядження належною йому часткою в статутному капіталі товариства без згоди другого подружжя.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апелянта в апеляційній скарзі є такими, що не відповідають нормам закону та положенням постанови Верховного Суду України.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам у справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні й апеляційну скаргу на оскаржене рішення необхідно відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою Апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.