Справа № 463/3001/14 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/3874/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретар - Матяш С.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2,

представника апелянта - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Контекст» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2, ТзОВ «Контекст» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ТзОВ «Контекст» на користь ПАТ КБ "Надра" заборгованість по кредитному договору №178/МБ-ЦВ від 19 вересня 2007 року в сумі 489 406 грн. 46 коп. (чотириста вісімдесят дев»ять тисяч чотириста шість грн. 46 коп.) та 3654 грн. 00 коп. (три тисячі шістсот п»ятдесят чотири грн.. 00 коп.) судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що 19 вересня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір та надано кредит в сумі 182 000 грн. 00 коп. з терміном погашення до 18 вересня 2009 року. На забезпечення виконання цього зобов»язання, ОСОБА_2 та ТзОВ «Контекст» виступили поручителями, згідно договору поруки від 19 вересня 2007 року. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки, пункт 5.3 про його дію встановлює такий - до повного виконання боржником своїх зобов»язань перед банком за кредитним договором. Однак такий, на думку апелянта не є встановленим строком припинення дії поруки, оскільки суперечить чинному законодавству. У кредитному договорі строк виконання основного зобов»язання є 18 вересня 2009 року. За таких обставин, у банку виникло право пред»явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов»язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 18 вересня 2009 року, протягом наступних шести місяців.

З огляду на наведене, просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ТзОВ «Контекст».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходи в з того, що 19 вересня 2007 року між позивачем ПАТ КБ «Надра» та фізичною особою -підприємцем ОСОБА_4, як позичальником, було укладено кредитний договір №178/МБ-ЦВ, згідно умов якого останній було видано кредит в сумі 182 000 грн., з терміном погашення до 18.09.2009 року. Відповідно п.1.2 кредитного договору кредит надається зі сплатою 20% річних, та за видачу кредиту встановлюється комісія в розмірі 1% від ліміту кредитної лінії.

07 березня 2008 року між позивачем та позичальником ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду №1 до договору кредитної лінії №178/МБ-ЦВ від 19.09.2009 року, згідно якого кредит надається зі сплатою 20% річних та за збільшення ліміту кредитної лінії встановлюється комісія в розмірі 2% від ліміту кредитної лінії (а.с.88-89).

Згідно договорів поруки, укладених між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 і Товариством з обмеженою відповідальністю «Контекст» (а.с.7-10), останні виступили поручителями, у зв»язку з чим взяли на себе зобов»язання відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов»язань, що витікають з кредитного договору. Згідно п.3 поручителі відповідають перед кредитором у тому ж об»ємі, що і позичальник, відповідальність поручителя виникає у випадку як невиконання позичальником будь-якої частини зобов»язань так і при невиконанні позичальником зобов»язань в цілому. У зв»язку з цим суд першої інстанції прийшов до висновку, що за невиконання позичальником ОСОБА_4 кредитного договору, відповідальність за порушення зобов'язання лежить також на поручителях ОСОБА_2 та ТзОВ «Контекст».

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд прийшов до таких без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи; обставини, які суд вважав встановленими - недоведені, висновки ж суду обставинам справи не відповідають що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 5.3) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Як вбачається з кредитного договору, строк виконання основного зобов»язання є 18 вересня 2009 року. За таких обставин, у банку виникло право пред»явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов»язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 18 вересня 2009 року, протягом наступних шести місяців.

Крім того, в матеріалах справи знаходиться рішення Господарського суду Львівської області від 08 серпня 2011 року, відповідно до якого, вирішено стягувати з бордника за даним кредитним договором - фізичної особи- підприємця ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» суму в розмірі 348 091 грн. 82 коп. (а.с. 42- 45), а позовні вимоги до поручителів було пред»явлено лише 17 червня 2014 року ( а.с. 1- 3), тобто після спливу строків, передбачених чинним законодавством для звернення стягнення з поручителів.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Такі висновки містяться в Постанові Верховного Суду України №6-6цс 14 від 17 вересня 2014 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки судом першої інстанції не виконано всі вимоги цивільного судочинства, неповно з»ясовано обставини справи, на які сторони посилаються як на підстави своїх вимог та заперечень. Висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, лише частково відповідають обставинам справи, що полягає у помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1,3, 313, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Контекст» про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.