Провадження № 2/344/5611/15
У Х В А Л А

26 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Пастернак І.А., вивчивши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства ВіЕс Банк до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості в розмірі 140 615,69 доларів США, що по курсу НБУ станом на 12.10.2015 року становить 3 022 704,11 грн. за кредитним договором № 61-2/171 від 10.09.2008 року, стягнення судових витрат в розмірі 45 949,56 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 акціонерного товариства ВіЕс Банк звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості в розмірі 140 615,69 доларів США, що по курсу НБУ станом на 12.10.2015 року становить 3 022 704,11 грн. за кредитним договором № 61-2/171 від 10.09.2008 року, стягнення судових витрат в розмірі 45 949,56 грн.

Представник позивача подала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, якою просить накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2, ОСОБА_3 та обмежити право виїзду вказаних осіб за межі України шляхом тимчасової відмови їм у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був виданий раніше.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За вимогами ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, в тому числі і накладенням арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Проте, позивачем не надано суду жодних доказів належності ОСОБА_2, ОСОБА_3 грошових коштів, рухомого та нерухомого майна на які може бути накладено арешт.

Заява про забезпечення позову в частині тимчасового обмеження ОСОБА_2, ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України шляхом тимчасової відмови їм у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був виданий раніше не може бути задоволена, оскільки, згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом, а наведеного виду забезпечення позову ЦПК не передбачає.

Заборона виїзду відповідачів за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову (частина друга статті 152 ЦПК), оскільки, відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 377-1 ЦПК.

З огляду на викладене, суддя дійшла висновку, що в задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства ВіЕс Банк про забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2, ОСОБА_3 та обмеження права виїзду вказаних осіб за межі України шляхом тимчасової відмови їм у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був виданий раніше - відмовити.

Копію ухвали направити для відома позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський міський суд.

Суддя Пастернак І.А.