Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/5860/15-ц Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 43 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом встановлення порядку користування житлом, відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2015 року, -

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- усунути перешкоди в користуванні спільним майном - квартирою АДРЕСА_1, шляхом встановлення порядку користування житлом;

- стягнути з відповідачів 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок здійснення відповідачами: перешкод у користуванні спільним майном, протиправних дій у вигляді псування та викрадання майна, нанесення тілесних ушкоджень.

Зазначила, що вона та її неповнолітній син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, сестра ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3., сестра ОСОБА_4 та її неповнолітні діти: ОСОБА_7 2002 р.н. і ОСОБА_8 1998 р.н., кожний є власниками 1/7 частини квартири АДРЕСА_1. Вона з сином проживали в ізольованій кімнаті площею 10,4 кв.м. за усною згодою інших співвласників житла. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14.09.2010 року було відмовлено у задоволенні позову про встановлення порядку користування даним житлом, тому конфлікти з приводу користування квартирою та оплати послуг залишилися не вирішеними. У зв'язку з цим, з 23.06.2014 року по 20.09.2014 року вона перебувала у соціальному закладі - Житомирському обласному центрі соціально-психологічної допомоги у зв'язку з неможливістю потрапити до квартири, а син проживав у бабусі.

Крім того, у січні 2014 року відповідачі проникли в її кімнату та викрали домашній кінотеатр і мобільний телефон, від'єднали кімнату від електропостачання. Під час проведення ремонтних робіт, одна з сестер напала на неї та стріляла з травматичної зброї. Взимку цього року відповідачі побили її, вдерлися до кімнати та викрали ювелірні вироби із срібла. Такі дії спричинили їй моральну шкоду, яку вона оцінила на суму 20000 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким вселити її в квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати відповідачів передати комплект ключів від вхідних дверей квартири, встановити порядок користування даним житлом, виділивши їй в користування жилу кімнату площею 10,4 кв.м., відповідачам ОСОБА_2 - кімнату площею 17,2 кв.м., а ОСОБА_4 - кімнату 17,1 кв.м. Також, просила стягнути з відповідачів 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Зазначила, що суд у рішенні не вказав, що відповідачі замінили замки на вхідних дверях, не надали їй ключі, не допускають її до кімнати, чим перешкоджають в користуванні власністю. Крім того, вона з сестрами фактично встановили порядок користування житлом, проте після сварки вони перестали пускати її в квартиру.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Встановлено, що позивачка просила усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом встановлення порядку користування житлом. Інших вимог щодо усунення перешкод в користуванні власністю нею заявлено не було.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та її неповнолітній син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її діти: ОСОБА_7 2002 р.н. і ОСОБА_8 1998 р.н. кожний є власниками 1/7 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 61,64 кв.м. (а.с. 7-10). Кімнати площею 10,4 кв.м. (ізольована), 17,1 кв.м. (прохідна), 17,2 кв.м. (ізольована).

ОСОБА_5. з 01.09.2010 року по травень 2015 року навчався в Високопічській ЗОШ І-Ш ступенів № 2 Житомирського району і області та проживає в с. В.Піч у бабусі, що підтверджується довідкою № 15 від 30.03.2015 року, № 115 від 30.03.2015 року та поясненнями позивачки (а.с. 16-17). Інші власники проживають у спірній квартирі.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 вересня 2010 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про встановлення порядку користування вищевказаною квартирою, оскільки при цьому порушувалися житлові права сторін (а.с. 31). Дане рішення є чинним.

Рішенням цього ж суду від 22.02.2011 року зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном (а.с. 55-56).

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України доказування є процесуальним обов'язком кожної із сторін, яка повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

За змістом ч.ч. 3 і 4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 роз'яснювалося право на подання доказів на підтвердження заявлених нею вимог, в т.ч. і заявлення клопотання про проведення експертизи. Проте, будь-яких клопотань позивачкою не заявлено та не подано доказів на підтвердження того, що порядок користування квартирою, який нею пропонується, можливо встановити і що відповідачі перешкоджають їй в користуванні квартирою, замінили замки та від'єднали її кімнату від енергопостачання.

Крім того, ОСОБА_2 з її повнолітнім сином ОСОБА_3, ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_7 і ОСОБА_8, хоча і є родичами, але мають різні сім'ї та заперечують проти такого порядку користування житлом, коли одній з сімей буде виділена прохідна кімната.

Також, позивачкою не доведено спричинення їй моральної шкоди внаслідок того, що відповідачі викрали домашній кінотеатр, мобільний телефон, ювелірні вироби із срібла, побили її та стріляли з травматичної зброї.

Так, з матеріалів кримінальних проваджень, оглянутих в судовому засіданні, вбачається, що:

-постановою слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області від 01.03.2014 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000435 за заявою ОСОБА_1 по факту крадіжки домашнього кінотеатру і мобільного телефону у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Під час проведення розслідування не встановлено свідків та очевидців даних подій (а.с. 19);

-постановою слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області від 19.06.2014 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001381 за заявою ОСОБА_1, по факту спричинення їй тілесних ушкоджень, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Позивачка зазначила, що в неї з травматичної зброї стріляла ОСОБА_4, свідком чого був електрик. Разом з тим, ОСОБА_10 (електрик) пояснив, що він був свідком словесного конфлікту, який виник між сестрами, проте ніяких пострілів з пістолета не чув і не бачив. ОСОБА_4 також заперечувала, що у неї є пістолет, і що вона стріляла в позивачку (а.с. 20);

-постановою слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області від 20.03.2015 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001331 за заявою ОСОБА_1, по факту спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_3, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 72). Під час проведення досудового розслідування були допитані ОСОБА_3 та ОСОБА_11, які заперечували факт спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. Крім того, свідок ОСОБА_11 пояснював, що "ОСОБА_1 спонукала ОСОБА_3 до дій насильницького характеру, але він її ігнорував".

Вищевказані постанови є чинними.

Крім того, з висновку ДІМ Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області про результати розгляду звернення громадян від 02.03.2015 року вбачається, що вина ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 у викраданні сережок із срібла, не доведена.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка не довела свої вимоги належними та допустимими доказами, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, у зв'язку з чим правильно відмовив у задоволенні позову. Вимоги про стягнення із співвласників компенсації вартості частки у майні, ОСОБА_1 не заявлялися.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді