22-ц/775/1175/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Хараджа О.О.
Суддя-доповідач Биліна Т.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Биліни Т.І.,

суддів: Попова С.А., Принцевська В.П.,

при секретарі Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

21 липня 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні та моральної шкоди. Посилалась на те, що з 05 січня 2011 року по 24 березня 2015 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, 24.03.2015 року вона звільнилася за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію. За період часу з вересня 2014 року по день звільнення перед позивачкою виникла заборгованість по заробітній платі в розмірі 11370,92 грн., яка була виплачена позивачці лише 15 липня 2015 року.

Заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2015 року позовні вимоги позивача до ПАТ «Азовзагальмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1474 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті, а також 300 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з ПАТ «Азовзагальмаш» на її користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 25.03.2015 р. по 15.07.2015 року в сумі 5674,09 грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті.

Апеляційну скаргу обґрунтувала тим, що позивач була звільнена під час простою, а тому дана обставина не свідчить, що вона не працювала. Відсутність працівника на робочому місці підтверджується поштовим повідомленням відділу кадрів із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки працівником, а не табелем обліку робочого часу, який був взятий до уваги судом. Суд не вірно визначив розмір середньоденної заробітної плати та період за який необхідно було здійснити розрахунок.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила їх задовольнити.

Представник ПАТ «Азовзагальмаш» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зважаючи на положення ч. 2 ст.305 ЦПК України така неявка не є перепоною для розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що позивач з 05 січня 2011 року по 24 березня 2015 року перебувала у трудових відносинах із ПАТ «Азовзагальмаш», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.5-6).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції визначив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 1474 грн. з утриманням ПАТ «Азовзагальмаш», а також 300 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Колегія погоджується з обставинами встановленими судом першої інстанції та висновками, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У відповідності з роз'ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року з подальшими змінами, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Таким чином, з урахуванням обставин справи та норм матеріального права, колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку із порушенням права на отримання повного розрахунку при звільненні, позивач ОСОБА_2 має право на задоволення вимог про стягнення середнього заробітку в розмірі 1474 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач була звільнений 24 березня 2015 року в зв'язку з виходом на пенсію. Цей день був для неї останнім, проте не робочим днем. Відповідач мав з позивачем провести розрахунок не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Вимогу про розрахунок позивач здійснила шляхом подання до суду заяви про видачу судового наказу. Згідно наданої відповідачем довідки №238/РО-34 від 05 серпня 2015 року, станом на 05.08.2015 року заборгованість по заробітній платі у відповідача перед позивачкою відсутня. Належні до виплати суми при звільненні в сумі 11370,92 грн. були перераховані на особовий картковий рахунок 14.07.2015 року, що підтверджується копією відомості № 200. (а.с.8, 20, 21-23). З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо підстав стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.06.2015 року по 14.07.2015 року та вірно визначився із розміром середньоденної заробітної плати в сумі 147,40грн.

Доводи апеляційної скарги, що відсутність позивача на роботі не підтверджена поштовим повідомленням відділу кадрів із вказівкою про необхідність отримати трудову книжку, оскільки табель виходів не є належним доказом не ґрунтуються на законі.

У відповідності до положень п.12 Методичних рекомендацій затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 квітня 2006 р. N 138 підсумований облік робочого часу кожного працівника здійснюється за табелем виходів на роботу та затвердженим графіком роботи (змінності) за обліковий період.

Одним із документів передбачених наказом від 12.04.2012 року №578/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 р. за N 571/20884 «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» є табелі робочого часу термін зберігання якого дорівнює 75 років.

Доводи апеляційної скарги, що середньоденний заробіток позивача визначений не вірно непереконливі.

У відповідності до положень абз.3,4 п.2 постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку, а саме якщо працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Суд не може прийняти до уваги розрахунок середньоденної заробітної плати, наданий позивачем, оскільки вона визначена в значно меншому розмірі, ніж визначив відповідач.

Доводи апеляційної скарги, що період за який необхідно було здійснити розрахунок неспроможні, оскільки, згідно наданого відповідачем графіку роботи №8-1 за період з 24.06.2015 року по 14.07.2015 року кількість робочих днів складає 10 днів.

Усі доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи колегія суддів переглянула і дійшла висновків, що судом першої інстанції фактичні обставини з`ясовані повно та всебічно, висновки суду відповідають встановленим фактам. Суд розглянув цивільну справу з дотриманням загальних засад цивільного судочинства - принципу змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, що передбачено ст. 11 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, а також, те, що апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: В.П. Принцевська

С.А.Попова