Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.,

при секретарі Пісчанській Т.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 75/100 частин домоволодіння № 86 по вул. Мандриківській у м.Дніпропетровську, що належали ОСОБА_5, який помер 14 листопада 2014 року.

Позивач в уточненій позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 14 листопада 2014 року помер ОСОБА_5, який за життя склав заповіт на користь позивача. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на житловий будинок № 86 по вул. Мандриківській у м. Дніпропетровську, який знаходиться на приватизованій земельній ділянці площею 0,0851 гектарів та складається з 7/10 часток житлового будинку, право власності на що було набуто на підставі договору купівлі-продажу від 01 жовтня 1969 року, та житлового будинку літ. К-1, гараж літ. П, належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 01 червня 2006 року. 3/10 частки житлового будинку належить ОСОБА_3 на підставі дублікату договору дарування від 23 вересня 1987 року. У передбачений строк позивач подав заяву про прийняття спадщини до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Проте позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку із неможливістю ідентифікувати особу спадкодавця, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 01 жовтня 1969 року власником 7/10 часток житлового будинку належало ОСОБА_6, а житловий будинок літ. К-1, гараж літ. П належало ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 01 червня 2006 року; крім того не можливо встановити спадкову масу, що залишилася від спадкодавця, оскільки право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах, при цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на обєкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю, так обєкт нерухомого майна більше одиниці, частки належним чином зареєстровані не були.

Після смерті спадкодавця інженером з інвентаризації нерухомого майна, реєстраційний № 2091, ОСОБА_7, було складено акт про зміну розміру часток від 29 липня 2015 року, відповідно до якого розмір частки за померлим ОСОБА_5 складає 75/100, а за ОСОБА_3 складає 25/100 частин домоволодіння.

У звязку з вищевикладеним позивач просить суд з урахуванням уточнень визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 75/100 частин домоволодіння № 86 по вул. Мандриківській у м. Дніпропетровську, яке складається з: житлового будинку літ. А-1, кв. 1, приміщення: кухня літ. 1-1, коридор літ. 1-2, вбиральна літ. 1-3, житлові літ. літ. 1-4, 1-5, 1-6, загальною площею 49,6 кв. м. та житловою площею 31,9 кв.м.; літньої кухні літ. Б; сараю літ. Л; сараю літ. Ф з погрібом під Ф, вбиральні літ. М та з житлового будинку літ. К-2 загальною площею 122,4 кв.м., житловою площею 70,0 кв.м. і гаражу літ. П з оглядовою ямою під П, споруди № 1-15, мостіння І, ІІ.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував.

Представник Дніпропетровської міської ради у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував.

Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не надало, до суду надійшла його заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 71, 90).

Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиціїв судове засідання свого представника не надало, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 серпня 2011 року ОСОБА_5 був складений заповіт, в якому все його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_1 (а. с. 78). Вказаний заповіт був посвідченв державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8

14 листопада 2014 року помер ОСОБА_5 (а. с. 76).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на житловий будинок № 86 по вул. Мандриківській у м. Дніпропетровську.

15 січня 2015 року за № 31 до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 відповідно до вказаного заповіту.

Відповідно до листа Комунального Підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 5874 від 29 травня 2015 року станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Мандриківська, буд. 86 містяться відомості про право власності на:

-7/10 ч. за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 01 жовтня 1969 року, посвідченого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-8288, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 121 за реєстровим № 25;

-3/10 ч. за ОСОБА_3 на підставі дублікату договору дарування від 23 вересня 1987 року, виданого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-2972, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 607 за реєстровим № 77;

-житловий будинок літ. К1, гараж літ. П за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 01 червня 2006 року, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 14943081.

29 липня 2015 року постановою державного нотаріуса ОСОБА_9 Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку із неможливістю ідентифікувати особу спадкодавця, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 01 жовтня 1969 року 7/10 часток житлового будинку належало ОСОБА_6, а житловий будинок літ. К-1, гараж літ. П належало ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 01 червня 2006 року; крім того не можливо встановити спадкову масу, що залишилася від спадкодавця, оскільки право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах, при цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри (а. с. 19).

29 липня 2015 року інженером з технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна ОСОБА_7 складено акт про зміну розміру часток, відповідно до якого проведено обстеження домоволодіння за адресою: вул. Мандриківська, 86 у м. Дніпропетровська. Відповідно до вказаного акту за ОСОБА_5 (померлим) числиться житловий будинок літ. А-1 кв. 1 ( 59,5 кв.м), житловий будинок літ. К-2 (із самочинно збудованим мансардним поверхом (167,4 кв.м), гараж літ.П з оглядовою ямою (22,9 кв.м), літня кухня літ. Б (18 кв.м), навіс літ. Х (тимчасовий (6,1 кв.м), сарай з погрібом літ. Ф (самочинно збудований (22,8 кв.м), сарай літ. Л (6,0 кв.м), вбиральня літ. М (1,0 кв.м), теплиця літ. Ч (тимчасова (16,5 кв.м), літній душ літ. О (тимчасовий (2,0 кв.м), споруди № 1-15, мостіння І, ІІ, що складає 75/100 частини від загальної площі домоволодіння. 25/100 частини від загальної площі домоволодіння знаходиться в користуванні ОСОБА_3 (а. с. 28).

За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи стороною в договорі купівлі-продажу «Тітаренко Леонід Миколайович» та померлий «Титаренко Леонід Миколайович» є однією і тією ж особою, помилка в написанні прізвища якого відбулася внаслідок перекладу з російської на українську мову.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що померлий 14 листопада 2014 року ОСОБА_5 за життя дійсно набув право власності на земельну ділянку та домоволодіння, які розташовані за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Мандриківська, 86, проте у звязку із помилкою в написанні прізвища, яка відбулася внаслідок перекладу з російської на українську мову було недостатньо для визначення ОСОБА_5 власником частини зазначеного домоволодіння, що стало причиною відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з чим суд вважає даний позов обґрунтованим та вважає за можливе його задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1261,1268, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 14 листопада 2014 року ОСОБА_5 на 75/100 частин домоволодіння № 86 по вул. Мандриківській у м.Дніпропетровську, яке складається з: житлового будинку літ. А-1, кв. 1, приміщення: кухня літ. 1-1, коридор літ. 1-2, вбиральна літ. 1-3, житлові літ. літ. 1-4, 1-5, 1-6, загальною площею 49,6 кв. м. та житловою площею 31,9 кв.м.; літньої кухні літ. Б; сараю літ. Л; сараю літ. Ф з погрібом під Ф, вбиральні літ. М та з житлового будинку літ. К-2 загальною площею 122,4 кв.м., житловою площею 70,0 кв.м. і гаражу літ. П з оглядовою ямою під П, споруди № 1-15, мостіння І, ІІ.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: Г.В. Черновськой