16 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЗавгородньоїІ.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 09 лютого 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат - ОСОБА_6 У березні 2011 року позивач вирішив прийняти спадщину яка залишилась після смерті брата, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 та в травні цього ж року дізнався, що зазначений будинок перебуває у власності ОСОБА_5. До спадкового майна, яке він успадкував 09 серпня 2011 року житловий будинок АДРЕСА_1 не ввійшов. Документів, які посвідчують право власності на будинок у померлого не було. В усіх погосподарських книгах житловий будинок АДРЕСА_1 рахувався за ОСОБА_6 У згаданому будинку ОСОБА_6 проживав безперервно з 1987 року. Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив визнати право власності на житловий будинок з надвірними будівлями.
Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від

18 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 09 лютого

2015 року Млинівського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 На момент смерті він проживав у будинку АДРЕСА_1

Згідно записів по господарських книг, реєстрації за ОСОБА_6 права власності на спірний житловий будинок не встановлено.

Право власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями не зареєстроване, що підтверджується довідкою від 03 січня

2013 року № 23543 виданою Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації.

Згідно листа в.о. Ярославицького сільського голови від 18 серпня

2011 року вих. № 380 ОСОБА_6 прописаний з відміткою в паспорті у

с. Ярославичі Млинівського району Рівненської області з 03 березня

2005 року.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За таких обставин обґрунтованим є висновок місцевого та апеляційного судів про ненадання позивачем доказів стосовно того, що спадкодавець набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 і цей об'єкт нерухомості входив до складу спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Абзаци другий-третій п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснюють, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Крім того, судами встановлено, що матеріали спадкової справи

№ 82/2011, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, не містять постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину - житловий будинок АДРЕСА_1. В матеріалах спадкової справи значиться лише заява позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай).

Саттею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять доказів обставин, на які посилається ОСОБА_4, як на обґрунтування своїх вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2014 року та ухвали апеляційного суду Рівненської області від 09 лютого 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від

18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від

09 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко