№ 207/4597/15-ц
№ 2/207/1903/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м.Дніпродзержинськ

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.

при секретарі Сівачук А.А.

за участю позивача ОСОБА_1

відповіда ча ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніподзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини,

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що з 24 вересня 1983 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб було зареєстровано у Тернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №674. Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року цей шлюб було розірвано. Від даного шлюбу вони з відповідачем мають двох дітей. Повнолітню доньку та неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач з 01.01.2015 року тричі змінив місце свого проживання, де він мешкає зараз позивачу невідомо. Відповідач ОСОБА_2 має офіційне місце роботи та неофіційне це купівля-продаж автомобілів, посередницькі послуги. На офіційному місці роботи відповідач отримував заробітну плату в сумі 1600-1700грн. на місяць, а на неофіційному його дохід був значно вищий. У звязку з чим позивачка вважала, що відповідач буде приховувати свої доходи, що призведе до обмеження прав неповнолітньої дитини.

З урахуванням затрат, що витрачаються на утримання сина, включаючи заняття спортом, заняття з репетиторами, вважала за доцільне стягнути з відповідача аліменти на її користь на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, обґрунтувавши їх доказами, викладеними в позовній заяві, просить позов задовольнити. Додатково пояснила, що вважає, що відповідач має можливість надавати допомогу на її утримання, так як він має окрім офіційного доходу ще й неофіційний прибуток. Окрім цього їй нещодавно була зроблена операція на очах, тому не всі роботи їй підходять для працевлаштування.

У судовому засіданні відповідач позовні вимоги позивачки не визнав у повному обсязі. Суду пояснив, що позивачка є людиною працездатного віку, може сама працювати та утримувати себе самостійно.

Що стосується його, то він не має можливості надавати матеріальну допомогу своїй колишній дружині, так як працює водієм в Комунальному закладі «Дніпродзержинська станція швидкої медичної допомоги «Дніпропетровської обласної ради» та отримує щомісяця заробітну плату за вирахуванням всіх відрахувань до податкової та державних фондів в середньому приблизно 2500грн. на місяць. Окрім того, рішенням Баглійського районного суду від 15 жовтня 2015 року з нього стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4. Також у звязку з тим, що він розлучився з відповідачкою та зараз не може мешкати в їх спільній квартирі, він вимушений орендувати собі інше житло, за яке повинен сплачувати кошти, тому йому його заробітку і так ледве вистачає на його власне утримання. Ніякими неофіційними продажами машин він не займається, це все вигадки позивачки, що ніякими доказами не підтверджується.

Просив у задоволенні позовних вимог позивачки відмовити у повному обсязі у звязку з тим, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу своїй працездатній дружині, яка повинна працювати та забезпечувати себе самостійно.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило.

Вислухавши учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, при цьому приймає до уваги такі обставини.

Ніким з учасників судового засідання не заперечується та відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України судом вважається доведеними наступні обставини справи:

- з 24 вересня 1983 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано у Тернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №674.

- Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (ар.с.10).

- Від даного шлюбу сторони мають двох дітей. Повнолітню доньку ОСОБА_5, 26.08.1984р.н. та неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ар.с.17).

Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 76 Сімейного Кодексу України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Згідно вимог ч.4 ст.76 Сімейного Кодексу України , якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивач не може бути визнана особою, яка потребує матеріальної допомоги, а також, що відповідач за своїм матеріальним станом, не може надавати позивачу матеріальну допомогу. Позивач є працездатною за віком особою (їй 53 роки), не є інвалідом, має освіту та може працювати. В судовому засіданні позивач пояснила, що вона закінчила торгівельний технікум та працювала по спеціальності. Потім офіційно звільнилася з роботи у звязку з доглядом за дитиною та на теперішній час її сину тринадцять років. Ні сама позивачка ні їх з відповідачем спільний син не є інвалідами, чому на даний час позивачка не працює, вона пояснити суду не могла. Ніяких доказів того, що вона перебуває на обліку в центрі зайнятості як така, що шукає роботу суду також не надала.

Вказані обставини не дають підстав для задоволення позову про стягнення аліментів,оскільки відсутні підстави, які передбачені ст. 76 СК України, на яку посилалась позивачка в позовній заяві.

Також слід зазначити, що обовязок чоловіка утримувати колишню працездатну дружину виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: наявність обставин, що мають істотне значення, через які один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у колишнього чоловіка можливості надавати таку допомогу.

Відповідач, не визнаючи позов, навів суду обставини, за яких він не може надавати матеріальну допомогу та надав суду докази, які підтверджують факт того, що він дійсно не має можливості надавати цю допомогу.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідач працює водієм в Комунальному закладі «Дніпродзержинська станція швидкої медичної допомоги «Дніпропетровської обласної ради» та його доходи за період з травня 2015року по жовтень 2015 року включно склали 19806 грн.49коп., що підтверджується довідкою про доходи (ар.с.30).

Таким чином, відповідачу щомісячно нараховується середня заробітна плата у розмірі 3300грн. (19806 грн.49коп. : 6 = 3301, 08грн.)

Окрім того, рішенням Баглійського районного суду від 15 жовтня 2015 року з відповідача стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4. Також у звязку з тим, що відповідач розлучився з відповідачкою, він зараз не мешкає в їх спільній квартирі з позивачкою, що також підтверджується актом про не проживання КЖЕП «Оріон» від 15.09.2015р. (ар.с.16) та вимушений орендувати собі інше житло за яке повинен сплачувати кошти.

Разом з цим позивачем навіть не було надано суду жодного доказу з приводу того, що відповідач займається іншою діяльністю та отримує будь-які інші доходи ніж ні, що він отримує за своїм офіційним місцем праці в Комунальному закладі «Дніпродзержинська станція швидкої медичної допомоги «Дніпропетровської обласної ради».

Як було встановлено у судовому засіданні відповідачу щомісячно нараховується заробітна плата, що в середньому на місяць складає 3300грн. (19806 грн.49коп. : 6 = 3301, 08грн.)

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум на працездатну особу з 1 вересня 2015року становить 1378 гривень.

Сам чистий заробіток відповідача, який він буде отримувати на руки після вирахування обовязкових платежів (у Пенсійний фонд, соцстрах, податкову), а також за вирахуванням аліментів на утримання неповнолітнього сина ледве буде перевищувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений діючим законодавством.

Тому з врахуванням вищезазначених обставин та положень ст.76 Сімейного кодексу України, яка надає право дружині на утримання від чоловіка лише за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу, тобто законодавець як умову утримання дружини зазначив платоспроможність чоловіка, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів на її утримання є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Окрім цього у позовній заяві позивачка потребу щодо стягнення аліментів на своє особисте утримання обґрунтувала чомусь затратами, які витрачаються на утримання її неповнолітнього сина. Разом з цим, як було встановлено у судовому засіданні, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 на користь позивачки вже стягнуті рішенням Баглійського районного суду від 15 жовтня 2015 року.

З урахуванням цього, суд вважає, що у позові слід відмовити, бо на підставі наявних у справі доказів вважає за доведеним той факт, що відповідач не може надавати їй матеріальної допомоги і це було підтверджено дослідженими у судовому засіданні доказами.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 61, 209, 212-215, 218, 292,294 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.М.Юрченко