Справа № 290/1244/14-ц
РОМАНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Кравчук В.П.

при секретарі - Марцінкевич Є.С.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Романові

цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми позики, -

в с т а н о в и в:

25.11.2014 року ОСОБА_3 звернувся до Романівського районного суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми позики з урахуванням індексу інфляції та процентів за прострочення повернення боргу в сумі 254468,19 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у грудні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до нього з проханням позичити 13000,00 доларів США для власних потреб. Ці кошти він передав відповідачці, яка в свою чергу зобовязалася повернути їх до 01.07.2013 року, про що написала власноручно відповідну розписку. Починаючи з липня 2013 року він неодноразово звертався до відповідачки з проханням повернути йому позичені ним кошти, але вона спочатку просила зачекати, а останнім часом взагалі уникає зустрічі.

Згідно вимог даної позовної заяви позивач просив стягнути із відповідачки на його користь позику в сумі 204745,11 грн., суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що становить 41533,28 грн., три проценти річних від простроченої суми, що складає 8189,80 грн., а всьго суму боргу - 254468,19 грн., а також понесені судові витрати. (а.с.3-5).

20.01.2015 року позивачем ОСОБА_3 до суду було подано уточнену позовну заяву, в якій він просив зобовязати відповідачку повернути йому 13000-00 доларів США, а в разі неможливочсті стягнути із ОСОБА_4 на його користь позику в сумі 205400,00 грн., три проценти річних від простроченої суми, що складає 9756,50 грн., а всього на загальну суму 215156,50 грн., а також понесені судові витрати. (а.с.26-28).

09.02.2015 року позивачем ОСОБА_3 до суду було подано позовну заяву про збільшення позовних вимог, згідно вимог якої він просить зобовязати ОСОБА_4 повернути йому 13000-00 доларів США, а в разі неможливості стягнути із відповідачки на його користь позику в сумі 300697,54грн., три проценти річних від простроченої суми, що складає 14283,13 грн., а всього на загальну суму 314980,67 грн., а також усі понесені ним судові витрати. (а.с.42-44).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 збільшені позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених у заяві від 09.02.2015 року та просив винести рішення, яким зобовязати ОСОБА_4 повернути позивачу 13000-00 доларів США, а в разі неможливості стягнути із відповідачки на користь позивача позику в сумі 300697,54грн., три проценти річних від простроченої суми, що складає 14283,13 грн., а всього на загальну суму 314980,67 грн., а також усі понесені позивачем судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_2 заявлений позов не визнав, пояснивши, що договору позики між сторнами не було укладено; надана суду розписка від 20.06.2013 року підтверджує факт передачі грошей, але не заміняє договору позики; стягнення трьох процентів річних не передбачено договором, а тому стягненню не підлягає; крім того, суд не може стягнути борг в іноземній валюті, в звязку з чим представник відповідача ОСОБА_2 просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не звилася, хоч належним чином про розгляд справи судом повідомлена. В судовому засіданні 31.03.2015 року представником відповідача ОСОБА_2 надано суду нотаріально посвідчену заяву від ОСОБА_4, згідно якої відповідачка просить слухання справи провести без її участі; пояснивши, що заявлений позов не визнає, договір позики з позивачем не укладався та не підписувався; під час написання розписки 20.06.2013 року сума коштів в розмірі 13000 доларів США позивачем їй не передавалася.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно письмової розписки від 20.06.2013 року відповідач ОСОБА_4 отримала в борг від позивача ОСОБА_3 суму у розмірі 13000,00 (Тринадцять тисяч) доларів, які зобовязалася повернути до 01.07.2013 року (а.с. 6, 46).

Доказів повернення даної суми боргу суду не надано та на даний факт сторони та їх представники не посилаються.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (надалі по тексту ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. На вимогу кредитора боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, зобовязаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилання представника відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні на те, що договір позики мід сторонами не був укладений, а розписка підтверджує лише факт передачі грошей та не заміняє договору позики, - суд розцінює як помилкове тлумачення

положень ст. 1047 ЦК України. Факт укладення договору позики і передачі грошей ОСОБА_4 підтверджується написаною відповідачкою розпискою (а.с.6, 46), яка згідно з ч. 2 ст.1047 ЦК України є письмовою формою договору позики.

Згідно зі ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. У листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Посилання представника відповідача ОСОБА_2 на те, що стягнення трьох відсотків річних не передбачено договором, а тому не може бути стягнуто із відповідачки суперечить положенню ст.ст. 1050 ч.1, 625 ч.2 ЦК України, які передбачають, що якщо боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В нотаріально посвідченій заяві від 06.03.2015 року відповідач ОСОБА_4 заявлений до неї позов не визнає, посилаючись на те, що договір позики з позивачем не укладався та не підписувався; під час написання розписки 20.06.2013 року сума у розмірі 13000 доларів США позивачем їй не передавалася. Суд критично оцінює такі пояснення відповідача ОСОБА_4, як дані з метою ухилення від цивільно-правової відповідальності. Факт укладення договору позики і передачі грошей ОСОБА_4 підтверджується написаною відповідачкою розпискою (а.с.6, 46), яка згідно з ч. 2 ст.1047 ЦК України є письмовою формою договору позики.

В судових засіданнях судом представнику відповідача ОСОБА_2 неодноразово розяснювалися їх права та обовязки, було попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема, право подачі зустрічного позову про визнання розписки (договору позики) недійсним, але в судовому засіданні 31.03.2015 року представник відповідача ОСОБА_2 пояснив, що права та процесуальні наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій йому розяснені та зрозумілі, але відповідачка ОСОБА_4 відмовляється від подачі зустрічного позову про визнання розписки (договору позики) недійсним.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що відповідачка ОСОБА_4 отримала у борг у позивача ОСОБА_3 13000-00 доларів США, які зобовязувалася повернути до 01.07.2013 року, але даний борг до теперішнього часу не повернула. А тому відповідно до положень ст.ст. 1046, 1047, 1049, 1050, 625 ЦК України, суд приходить до висновку, що заявлений позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 є обгрунтованим та підлягає повному задоволенню.

Розглядаючи позов в межах заявлених позивачем вимог, суд вважає за необхідне винести рішення, яким зобовязати відповідача ОСОБА_4 повернути позивачу ОСОБА_3 13000-00 доларів США, а в разі неможливості стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3:

· суму позики в розмірі 300 697-54грн. ( по офіційному курсу долара станом на 07.02.2015р., про що свідчать дані курсу валют в газеті Урядовий курєр № 23(5397) від 07.02.2015 року) (а.с.45);

· три проценти річних від простроченої суми, що складає 14 283-13грн. (300697,54грн. борг : 100% х 3% річних : 12 місяців (рік) х 19 місяців прострочення = 14 283,13грн.), а всього на загальну суму 314 980,67грн.

·

Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України із відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3149,81 грн. (а.с. 2, 40, 41)

На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В и р іш и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу задовольнити повністю.

Зобов"язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 13000 (Тринадцять тисяч доларів США), а в разі неможливості - стягнути із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, кім. (кв.) 6, м. Київ, реєстраційний номер облікової картки платників податку НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платників податку НОМЕР_2, заборгованість за договором позики в розмірі 300697,54 грн. (Триста тисяч шістсот дев"яносто сім грвень 54 копійки), з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 14283,13 грн., а всього на загальну суму 314980,67 грн. (Триста чотирнадцять тисяч девятсот вісімдесят гривень шістдесят сім копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3149,81 грн. (Три тисячі сто сорок дев"ять гривень вісімдесят одна копійка).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області через Романівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя В.П.Кравчук