Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.06.2015 Справа №607/16412/13-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Процько Я.В.,

при секретарі Зубко О.Я.,

за участі адвоката Бочана І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення їх з помешкання. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 в м. Тернополі. Також у даному приміщенні проживає її внук - ОСОБА_3 та його дружина - ОСОБА_4 Останні зробили їх спільного існування нестерпним, оскільки систематично порушують правила співжиття, вчиняють скандали, викрали правовстановлюючі документи на будинок, погрожують їй фізичною розправою. Стосовно неправомірних дій внука вона неодноразово зверталось до органів внутрішніх справ, вказує позивачка. Саме тому ОСОБА_2 вважає, що відповідачів слід виселити з вказаного будинку без надання іншого житлового приміщення.

У судове засідання позивачка не з'явилась, забезпечивши явку свого представника - адвоката Бочана І.П. який вказані вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності.

ОСОБА_3 у судове засідання, що відбулось 04 червня 2015 року не з'явився, не повідомивши про причини таких дій та не надіславши на адресу суду заяв про розгляд справи за його відсутності, тому, на підставі ч. 2 ст. 77 ЦПК України, дану неявку суд розцінює як таку, що допущена без поважних причин і вважає, що розгляд справи слід провести без його участі на підставі наявних доказів. При цьому суд бере до уваги його пояснення надані у попередніх судових засіданнях та викладені у письмових запереченнях проти позову в яких він зазначає, що проти позову заперечує, оскільки правил співіснування не порушує, скандалів, ні він ні його дружина не вчиняє, іншого житла у нього немає, правовстановлюючі документи позивачка віддала йому добровільно, а в подальшому звинуватила його у їх викраденні.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно фотокопії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_1 від 17 листопада 2009 року, позивачці на праві приватної власності належить домоволодіння, за адресоюАДРЕСА_2З фотокопії будинкової книги вбачається, що за вказаною адресою, окрім інших, зареєстровані позивачка та відповідачі.

ОСОБА_3 є внуком позивачки, а ОСОБА_4 його дружиною.

Дані обставини визнані сторонами, а тому, в силу ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), доказуванню не підлягають.

Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. (ст. 157 ЖК Української PCP)

Частиною 1 ст. 116 ЖК Української PCP встановлене, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до вимог ст. 11 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В порушення даних норм права позивача не довела наявності, передбачених ст. 116 ЖК Української PCP обставин за яких було б можливим виселити відповідачів з займаного ними приміщення.

Провівши правий аналіз наданих ОСОБА_2 та здобутих судом висновків про результати її звернення до органів внутрішніх справ та доданих до них матеріалів, як доказів порушення ОСОБА_3 правил співжиття, суд відкидає їх з огляду на таке.

02 серпня 2013 року позивачка звернулась в міліцію зі скаргою на дії ОСОБА_3 за яких він вчинив сімейний скандал та погрожував їй фізичною розправою. В учасників конфлікту були відібрані пояснення на підставі яких дільничний інспектор міліції ВДІМ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області виніс висновок від 05 серпня 2013 року в якому встановив, що словесна перепалка у позивачки та ОСОБА_3 виникла через сімейно побутові проблеми. При цьому про факт погроз фізичною розправою не зазначено. Підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку розслідування не було.

Наступного разу, дільничний інспектор міліції ВДІМ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській провів перевірку по повідомленні ОСОБА_2 щодо утримання без дозволу документів, про що було надано висновок від 27 травня 2013 року. У ньому зазначено, що 22 травня 2013 рок документи знаходились ОСОБА_3 На прохання позивачки їх повернути, останній відмовився. З цього приводу ОСОБА_2 звернулась до міліції, до приїзду працівників якої відповідач повернув позивачці бажані нею документи. Жодних претензій до нього ОСОБА_2 тоді більше не мала. Підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку розслідування не було.

20 серпня 2014 року позивачка знову звернулась до органів внутрішніх справ з приводу неповернення їй документів. В результаті перевірки інспектором РН та ГФ міліції ВДІМ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській було винесено висновок про відсутність підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку розслідування не було.

Таким чином, жоден із вказаних висновків не містить доказів порушення ОСОБА_3 правил співжиття, а тому вони визнані неспроможними.

Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_2 не надала.

Керуючись ст. 157, ч. І ст. 116 Житлового кодексу України, ст. 10, 11, 60, 209, 210, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення із житлового будинку відмовити за недоведеністю заявлених позовних вимог.

На винесене рішення може бути подана апеляція до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 10 діб.

Головуючий суддяЯ. В. Процько