У х в а л а

1 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення в частині щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог з передбачених пунктами 1 та 4 частини 1 статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах статей 52, 365, 368, 372 ЦК України та статей 60, 70, 71 СК України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанови Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року, 11 березня 2015 року; ухвали Верховного Суду України від 17 лютого 2010 року, 9 листопада 2011 року; ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2011 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог з огляду на те, що спірне майно є об'єктом спільної сумісної власності та має бути поділено між колишнім подружжям у рівних частках, в тому числі майно фізичної особи-підприємця.

В ухвалі Верховного Суду України від 9 листопада 2011 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, суд, здійснюючи розподіл спільної сумісної власності подружжя та визначаючи частку кожного з подружжя, врахував особисті кошти одного з подружжя, які було вкладено ним у придбання майна.

Висновок суду про правовий статус майна фізичної особи-підприємця, в справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновкам викладеним у постановах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року, 11 березня 2015 року.

Надані заявником ухвали Верховного Суду України від 17 лютого 2010 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2011 року не можуть бути підтвердженням неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, тому що ними справи передано на новий розгляд у зв'язку з порушенням норм процесуального права.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також не свідчать про невідповідність рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя до провадження Верховним Судом України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко
Н.П. Лященко
А.Г. Ярема