22.01.2015 Єдиний унікальний номер 205/9747/14-ц
Справа №2/205/378//14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

за участю відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 21 листопада 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-3).

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 22 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8_50004, відповідно до умов якого банк надав відповідачці у кредит грошові кошти в сумі 4 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 19,90% річних, строком користування з 22.08.2011 року по 22.08.2013 року.

Банк свої зобов'язання виконав - кредит ОСОБА_1 надав, але в порушення взятих на себе зобов'язань відповідачка не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у порядку і на умовах встановлених кредитним договором, у зв'язку із чим, станом на 23.10.2014 року має заборгованість за кредитним договором №8_50004 від 22.08.2011 року в сумі 8 132,35 грн., яка складається з:

· тіла кредиту - 3 283,28 грн.;

· відсотків - 1 184,55 грн.;

· комісії - 6 664,52 грн.;

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору на загальну суму 8 132,35 грн. та судові витрати по справі.

Позивач в особі свого представника за довіреністю - Тафіїва В.Ф., в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення адресату (а.с.28). У змісті позовних вимогах просив справу розглядати без присутності свого законного представника. Позовні вимоги підтримав. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.4).

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні, повний текст складений 23 січня 2014 року.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання.

Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 22 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №50004, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в сумі 4 000,00 грн., строк користування 24 місяці: з 22.08.2011 року по 22.08.2013 року, зі сплатою відсотків за користування в розмірі 19,9% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,5% від суми кредиту (а.с.4-10).

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року, ПАТ «Астра Банк» відступило право вимоги за кредитним договором № 50004 від 22.08.2011 року Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (а.с.16,17-18).

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Згідно довідки від 23.10.2014 року зазначено, що 22.08.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір №8_50004 та станом на 23.10.2014 року вона має заборгованість в сумі 8 132,35 грн., яка складається з:

· тіла кредиту - 3 283,28 грн.;

· відсотків - 1 184,55 грн.;

· комісії - 6 664,52 грн. (а.с.15).

У відповідності до акту приймання-передачі прав вимоги за договором купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013 року, заборгованість по кредитному договору № 50004 від 22.08.2011 року складається із: нарахованих несплачених відсотків (строкові) в сумі 18,15 грн.; нарахованих несплачених відсотків (прострочені) в сумі 1 166,40 грн.; нарахованих несплачених комісій (прострочені) в сумі 1 832,26 грн.; фактичного розміру невиконаного грошового зобов'язання в сумі 6 300,09 грн., загальна сума складає 9 317,71 грн. (а.с.16).

Отже, суд ставиться критично до наданого позивачем кредитного договору та довідки, в якій зазначений розрахунок заборгованості, так як незважаючи на покладений обов'язок доказування позивачем жодним чином не доведено, за яким саме договором позивачка має заборгованість, яка саме сума заборгованості утворилась за нею в період користування кредитними коштами, так як в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на кредитний договір №8_50004 від 22.08.2011 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції приходить до висновку про недоведеність та незаконність вимог ПАТ «Дельта Банк» про стягнення у судовому порядку із ОСОБА_1 заявленої суми заборгованості у розмірі 8 132,35 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд враховує, що позивач від сплати судових витрат не звільнений, його позовні вимоги не належать до задоволення, у зв'язку із чим відшкодуванню за рахунок відповідачки не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про захист прав споживачів», постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 527, 530, 610-612, 625, 1049, 1054, 1069 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 88, 212, 213-215, 218, 222 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. С. Шавула