Справа № 469/1395/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року Березанський районний суд Миколаївської області

в складі:

головуючого судді - Тавлуя В.В.

при секретарі - Ткач Т. В.

за участю

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача відділу ДВС

Березанського РУЮ Миколаївської області - Опяти Ю. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Відділу державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції в Миколаївській області, Української універсальної товарної біржі, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання прилюдних торгів, протоколу проведення торгів, акту проведення торгів, свідоцтва про право власності недійсними, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_5 15.10.2013 року звернувся до суду з вказаним позовом, у якому, з урахуванням уточнень, викладених у письмовій заяві від 06.11.2013 року (а.с.31-34), зазначив, що він постійно мешкає у м. Миколаєві з 2007 року, і у вересні 2013 року він дізнався від своєї матері ОСОБА_6, з якою відносин не підтримує з 2004 року, що з прилюдних торгів ще у 2010 році була продана ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_1, яка належала йому та батькові ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності від 22.08.1995 року в порядку приватизації.

Пізніше з документів, наданих йому його матір'ю він також дізнався про наступні обставини.

Так, оформлюючи свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, державний нотаріус самочинно визначила ідеальні частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, визначивши частку батька як ? частина, хоча право спільної сумісної власності за рішенням суду не припинялося.

Постановою державного виконавця від 04.02.2008 року було відкрито виконавче провадження зі стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 106107,55 грн.

Проте, сам ОСОБА_8 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_2, а виконавчого листа до ДВС 30.01.2008 року було подано його представником за довіреністю, яка припинила свою дію за прямою вказівкою закону відповідно до п.3 ч.1 ст.1008 ЦК України.

17 березня 2008 року державним виконавцем був складений акт опису й арешту майна, а саме: квартири АДРЕСА_1. При складанні акту арешту майна державний виконавець вказав, що це майно повністю належить ОСОБА_6 Однак, не відомо з яких підстав, у даному акті не було зазначено, що ОСОБА_6 належить частка у цій квартирі, а інша частка належить ОСОБА_5

Внаслідок цього були порушені право власності на частину квартири ОСОБА_5

13 жовтня 2009 року відділом ДВС Березанського РУЮ була оформлена заявка на реалізацію арештованого майна, однак до неї було долучено лише свідоцтво про право ОСОБА_6 на ? частину квартири від 17.12.2002 року, виданого державним нотаріусом Березанської державної нотаріальної контори за реєстровим №56/2011, без надання доказів одноособового володіння ОСОБА_6 зазначеною квартирою.

В подальшому арештоване майно було продане на прилюдних торгах, організованих Українською універсальною товарною біржею, наслідки яких були оформлені протоколом №39 від 19 березня 2010 року, актом державного виконавця ДВС про проведення прилюдних торгів від 22 березня 2010 року. На підставі цих документів 11 жовтня 2011 року було оформлено на ОСОБА_2 свідоцтво про право власності.

Посилаючись на наведені обставини, вважає, що при реалізації арештованого майна ОСОБА_6 були порушені вимоги чинного законодавства, внаслідок чого було реалізоване майно, що належить ОСОБА_5, який не є боржником за цим виконавчим провадженням, і просить суд: визнати недійсним протокол проведення прилюдних торгів, затверджений 19 березня 2010 року, акт про проведення прилюдних торгів від 22 березня 2010 року та свідоцтво про право власності ОСОБА_2, посвідчене 11 жовтня 2011 року нотаріусом Березанської державної нотаріальної контори за р №1-575.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 проти позову заперечували, вважають його необґрунтованим. У поданій до суду письмовій заяві від 16.12.2014 року (Т.2, а.с.91-92) представник відповідача ОСОБА_3 попросила суд застосувати позовну давність до вимог ОСОБА_5 у даній цивільній справі.

Представник відповідача - Відділу ДВС Березанського РУЮ в Миколаївській області Опята Ю. Ю. проти задоволення позову не заперечив та визнав, що в ході виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого на ім'я ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_6 на його користь 106107,55 грн. була реалізована квартира АДРЕСА_1, право власності на яку боржнику ОСОБА_6, згідно матеріалів виконавчого провадження, належало лише у розмірі ? її частини.

Відповідачі ОСОБА_6 та Українська універсальна товарна біржа неодноразово повідомлялися про дату місце і час судового засідання у встановленому порядку, однак на розгляд справи у судове засідання не з'явилися.

За таких обставин суд розглянув справу за відсутності відповідачів ОСОБА_6 та Української універсальної товарної біржі.

Заслухавши сторони, допитавши свідків та дослідивши, наявні у справі письмові докази, суд встановив наступні обставини.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження №8-107/10-2 від 04.02.2008 року (Т.2, а.с.165-175), а саме: заяви ОСОБА_2 від 30.01.2008 року (Т.2, а.с.166), Постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.02.2008 року (Т.2, а.с.168), Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 04.02.2008 року (Т.2, а.с.167), вбачається, що 04.02.2008 року заступником начальника ВДВС Березанського РУЮ Гавриленком В. В. 04.02.2008 року на підставі заяви ОСОБА_2 від 30.01.2008 року (Т.2, а.с.166), було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/139, виданого 04.01.2008 року Березанським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 106107,55 грн. (Т.2, а.с.168), і 04.02.2008 року Постановою державного виконавця Гавриленка В. В. було накладено арешт на майно ОСОБА_6 (Т.2, а.с.167).

Як свідчить досліджений судом Акт опису й арешту майна від 17.03.2008 року (Т.2, а.с.170-171), державним виконавцем Гавриленком В. В. в присутності начальника ВДВС Березанського РУЮ Матвійчука І. В., боржника ОСОБА_6, понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 17 березня 2008 року було складено акт опису й арешту майна, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Обставини вчинення виконавчий дій з опису та арешту зазначеного майна у домоволодінні ОСОБА_6 повідомили суду допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 (Т.2, а.с.56), ОСОБА_14 (Т.2, а.с.57), ОСОБА_13 (Т.2, а.с.99) та ОСОБА_12 (Т.2, а.с.199), які підтвердили суду факт виїзду державного виконавця Гавриленка В. В. 17.03.2008 року в с.Чапаєвка Березанського району до місця проживання божника у виконавчому провадженні - ОСОБА_6, та проведення ним опису і арешту квартири АДРЕСА_1.

Згідно оглянутого судом Протоколу №139 проведення прилюдних торгів з реалізації майна, яке є власністю боржника ОСОБА_6 від 19.03.2010 року (Т.2, а.с.173), Акта про проведення прилюдних торгів від 22.03.2010 року (Т.2, а.с.174) 19 березня 2010 року Спеціалізованою організацією Українська універсальна товарна біржа було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого майна - квартири АДРЕСА_1, переможцем яких визнано ОСОБА_2

У зв'язку з цим, на підставі Акта про проведення прилюдних торгів від 22.03.2010 року на ім'я ОСОБА_2 державним нотаріусом Березанської державної нотаріальної контори 11.10.2011 року було видане свідоцтво про право власності на зазначене майно, зареєстроване в реєстрі за №1-575, про що свідчить наявна у матеріалах цивільної справи його ксерокопія (Т.1, а.с.24).

Відповідно до оглянутої судом ксерокопії Витягу про державну реєстрацію прав від 24.10.2011 року (Т.1, а.с.25) №31770904 за ОСОБА_2 24.10.2011 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вважає, що при реалізації арештованого майна ОСОБА_6 були порушені його майнові права, оскільки на прилюдних торгах, проведених з реалізації майна боржника ОСОБА_6, було фактично реалізовано майно, співвласником якого являється він.

Крім того позивач зазначає, що виконавче провадження було відкрито незаконно, оскільки воно було відкрито на підставі заяви представника стягувача, хоча на день подачі заяви стягувач помер.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог суд виходить з наступних положень закону та встановлених обставин справи.

Згідно ч.1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За змістом ч.6 зазначеної статті Закону у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до положень п.3.2. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції №68/5 від 27.10.1999 року, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, до якої додаються, зокрема, копії правовстановлювальних документів, що підтверджують право власності або право користування нерухомим майном (Підпункт 3 пункту 3.2).

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.16, ч.1 ст.215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.1-3, 5, 6, ст.203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Як вбачається з наявних ксерокопій матеріалів Спадкової справи №56/2001, а саме: ксерокопії Свідоцтва на право власності на житло від 22.09.1995 року (Т.1, а.с.85) та ксерокопії Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.12.2003 року (Т.1, а.с.12), у яких власниками квартири АДРЕСА_1 вказано ОСОБА_5 та ОСОБА_7, позивачу ОСОБА_5 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Іншими співвласниками зазначеної квартири спочатку був ОСОБА_7, який помер 09.05.2000 року (Т.1, а.с.85), а потім її співвласницею була відповідачка ОСОБА_6, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 (Т.1, а.с.83), про що свідчить ксерокопія свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2002 року (Т.1, а.с.88), виданого державним нотаріусом Березанської державної нотаріальної контори Мартинюк О. Б. (зареєстрованого у реєстрі за №2013), у якому зазначено, що ОСОБА_6 належить ? частина даної квартири.

Аналогічна ксерокопія свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2002 року аналогічного змісту, наявна також в матеріалах виконавчого провадження №8-107/10-2 від 04.02.2008 року (Т.2, а.с.172). Крім того, відповідно до наявного у матеріалах виконавчого провадження Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.03.2004 року (Т.1, а.с.11) ОСОБА_6 значиться як власник зазначеного об'єкта нерухомості на праві приватної спільної сумісної власності.

Разом з тим, незважаючи на те, що ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про право власності та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.03.2004 року, не значилася як одноособовий власник квартири АДРЕСА_1, вказане майно, як цілісний об'єкт, було включено в Заявку на реалізацію арештованого майна від 13.10.2009 року (Т.1, а.с.17-18), підписаної Начальником ВДВС Березанського РУЮ та його заступником.

В подальшому квартира була реалізована на прилюдних торгах, і придбана відповідачем ОСОБА_2

Таким чином, за встановлених обставин, суд вважає, що у діях виконавчої служби Березанського РУЮ Миколаївської області при зверненні стягнення на майно боржника ОСОБА_6 мало місце порушення вимог ч.6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки майном, яке було арештоване, описане, а потім реалізоване на прилюдних торгах, боржник ОСОБА_6 володіла спільно з позивачем ОСОБА_5

В зв'язку з цим, відповідно до вимог закону, державний виконавець спочатку повинен був звернутися до суду з відповідним поданням про визначення частки боржника у спільному майні, і тільки після цього, за наявності відповідного рішення суду, він був вправі звернути стягнення на частку у нерухомому майні боржника у відповідності з положеннями ч.1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки зазначеної вище, передбаченої законом, процедури державним виконавцем дотримано не було, суд вважає, що державним виконавцем ВДВС Березанського РУЮ Гавриленком В. В. 17.03.2008 року було незаконно описано, арештовано, а потім передано на реалізацію квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5 на праві приватної спільної сумісної власності, внаслідок чого було порушено його майнові права.

Крім того, суд враховує, що при проведенні прилюдних торгів з реалізації спірної квартири були порушені вимоги п.3.2. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, оскільки до Заявки на реалізацію арештованого майна від 13.10.2009 року (Т.1, а.с.17-18) виконавчою службою не було додано копії правовстановлюючого документу на підтвердження того, що боржник ОСОБА_6 є одноособовим власником переданої на реалізацію квартири.

Оцінюючи доводи позивача щодо незаконності відкриття виконавчого провадження №8-107/10-2 від 04.02.2008 року суд приймає до уваги, що зазначене виконавче провадження відкрито за заявою ОСОБА_2 від 30.01.2008 року (Т.2, а.с.166), якого у заяві вказано як представника стягувача - ОСОБА_11, на користь якого видано виконавчий лист №2/139 від 04.01.2008 року.

Разом з тим, з наявної у матеріалах справи ксерокопії Запису акту про смерть №385 від 22.01.2007 року (Т.1, а.с.14) вбачається, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно п.7 ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, якій видана довіреність.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

За змістом п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі смерті стягувача.

Таким чином, враховуючи, що на дату подання до виконавчої служби заяви про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 від 30.01.2008 року його представництво інтересів ОСОБА_11 - стягувача за виконавчим листом було припинено відповідно до п.7 ч.1 ст.248 ЦК України у зв'язку зі смертю довірителя, суд доходить до висновку, що виконавче провадження №8-107/10-2 від 04.02.2008 року було незаконно відкрито, здійснено та закінчено незаконно.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах закону.

Разом з тим, вирішуючи питання чи підлягає задоволенню заявлений цивільний позов ОСОБА_5, суд виходить з наступного.

Представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подано до суду письмову заяву від 16.12.2014 року (Т.2, а.с.91-92), у якій вона просить суд застосувати до позовних вимог ОСОБА_5 позовну давність.

Приймаючи рішення щодо можливості застосування позовної давності до правовідносин у даній справі, суд керується наступним.

Згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ч.1 ст.257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Як встановлено судом, прилюдні торги, на яких було реалізовано спірну квартиру, проведені 22.03.2010 року (Т.2, а.с.174), а позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених майнових прав лише 15.10.2013 року, тобто з пропуском встановленого ч.1 ст.257 ЦК України загального трьохрічного строку позовної давності.

Позивач зазначає, що про обставини порушення його майнових прав у даній справі він дізнався лише у вересні 2013 року від своєї матері ОСОБА_6, з якою він відносин не підтримує.

Відповідно до положень ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, як вбачається з пояснень допитаних судом свідків ОСОБА_14 (Т.2, а.с.57), ОСОБА_13 (Т.2, а.с.99) та ОСОБА_12 (Т.2, а.с.199) 17 березня 2008 року поблизу місця здійснення виконавчий дій з опису та арешту квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5 на праві на праві приватної спільної сумісної власності, також був присутнім сам позивач ОСОБА_5, який знаходився неподалік у дворі, і за свідченнями свідків, у повній мірі міг усвідомлювати характер подій, що відбуваються, а саме, арешт та опис нерухомого майна, співвласником якого він являвся.

За таких обставин, враховуючи, що з часу арешту спірної квартири до моменту звернення позивача до суду з даним позовом сплинув час, який перевищує п'ятирічний строк, суд дійшов висновку, що позивач за цей час, починаючи з 17 березня 2008 року, міг довідатися про порушення своїх майнових прав раніше вересня 2013 року, і звернутися до суду за їх захистом у межах загального строку позовної давності.

В зв'язку з цим, суд вважає, що на день звернення до суду з даним позовом сплинув строк позовної давності.

За змістом положень ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, оскільки представником відповідача заявлено клопотання про застосування позовної давності до правовідносин у даній справі, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до Відділу державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції в Миколаївській області, Української універсальної товарної біржі, ОСОБА_2, ОСОБА_6 слід відмовити, у зв'язку зі спливом позовної давності відповідно положень ч.4. ст.267 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до Відділу державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції в Миколаївській області, Української універсальної товарної біржі, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання прилюдних торгів, протоколу проведення торгів, акту проведення торгів, свідоцтва про право власності недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд Миколаївської області шляхом подачі скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 28 травня 2015 року.

Суддя: