233 № 233/6126/15-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
26 листопада 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Чернецький В. А. при секретарі Купрєєнко А.С.,
позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідача -
представника Органу опіки та
піклування Костянтинівської
міської ради -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків,
Відповідно до Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" №1632-VІІ від 12.08.2014 року та Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №2710/38-14 від 02.09.2014 року, позивач звернувся до суду 27 жовтня 2015 року з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків, посилаючись при цьому на наступні обставини.
В судове засідання позивачка ОСОБА_3, та її представник ОСОБА_2, позовні вимоги підтримали та просять суд позов задовольнити. Проти заочного рішення суду не заперечують.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Представник Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради, у судове засідання не з*явився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином. Враховуючи, що оскільки участь органу опіки та піклування при розгляді судом даної категорії спорів в силу вимог ч.4 ст. 19 СК України не є обов'язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого представника органу опіки та піклування.
Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти на відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5, перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу актовий запис № 133 від 30 червня 2006 р., зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Костянтинівка Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.9).
Сторони по справі є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 (а.с. 10).
Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.
Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України", який у статті 4 передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. У клопотанні зазначаються відомості про дитину. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п.5.1.1. Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспорту через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, розробленого СБУ, в*їзд-виїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-ти річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб де вказано, що особа яка не досягла 16-ти річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 р.
Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Пунктом 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог як таких, що грунтуються на законі та узгоджуються із батьківськими правами та обов*язками, покладеними на позивачку як на матір, оскільки в даному випадку надання дозволу на виїзд дитини - ОСОБА_4 на два роки, неможливий та не відповідає вимогам діючого законодавства, тому суд вважає необхідним надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини на тимчасово неконтрольовану Українською владою територію через лінію зіткнення у межах Луганської та Донецької областей та за кордон України до країн Туреччини та Єгипту - на один рік з часу набрання рішення законної сили до 07 грудня 2016 року.
Керуючись ч.ч.1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 141 СК України, ст. 313 ЦК України, ст.4 Закону України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України", п.п. 1, 2 Правил перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, ст.ст. 3,10, 60, 80, 212-215, 224-226 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків задовольнити частково.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд на тимчасово неконтрольовану Українською владою територію через лінію зіткнення у межах Луганської та Донецької областей громадянину України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м.Костянтинівці Донецької області (свідоцтво про народження НОМЕР_1) на термін від дня набрання рішенням суду законної сили по 07 грудня 2016 року у супроводі матері - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_5.
Надати дозвіл на виїзд за межі України громадянину України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м.Костянтинівці Донецької області (свідоцтво про народження НОМЕР_1) до країн Туреччини та Єгипту на термін від дня набрання рішенням суду законної сили по 07 грудня 2016 року у супроводі матері - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_5.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя