Справа № 351/1881/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1246/2015
Головуючий у 1 інстанції Боднарук М.В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Горблянського Я.Д.

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.

секретаря: Капущак С.В.

з участю: апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6 - ОСОБА_7

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8

представника Підвисоцької сільради - Юрійчука Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Підвисоцької сільської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення сервітуту,- за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду від 29 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд в вказаним позовом, зазначивши, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,6478 га. в с. Підвисоке Снятинського району, яка межує із будинковолодінням, яке належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_6 та неповнолітнім ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Позивач посилався на те, що через відсутність окремого заїзду до належної земельної ділянки, а також неможливість його влаштування через географічні особливості та місце розташування, доступ можливий лише і винятково через земельну ділянку, якою користуються відповідачі. В зв'язку з цим просив встановити сервітут на постійне безоплатне користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, шириною 3,5 м та довжиною 40 м. вздовж існуючої межі із господарством ОСОБА_12, навпроти існуючого заїзду до земельної ділянки по АДРЕСА_1 у вигляді права проходу та проїзду будь-яким видом транспорту.

Рішенням Снятинського районного суду від 29.04.2015року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду через невідповідність нормам матеріального та процесуального права ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що посилання суду на наявність іншої дороги до його земельної ділянки не відповідає фактичним обставинам справи, а докази на які посилається суд в обґрунтування цього твердження не можуть вважатись належними.

Однак судом не враховано, що орто-фотоплан виготовлений ще у 2009 році і не відображає реального стану місцевості на момент розгляду спору. Польова дорога, позначена на вказаному орто-фотоплані не веде і не може вести до земельної ділянки позивача, оскільки закінчується біля земельної ділянки ОСОБА_8 Проте, заїзд через земельну ділянку ОСОБА_8 облаштувати неможливо, оскільки це перешкоджатиме цільовому використанню його земельної ділянки для ведення селянського господарства. Облаштування під'їзду за межами ділянки ОСОБА_8 також неможливе, оскільки в кінці його ділянки знаходиться заболочена місцевість і для влаштування там проїзду необхідно проводити меліоративні роботи. Крім того, польова дорога, на яку вказує суд є грунтовою і використовується виключно для під'їзду до земельних ділянок, які розташовані вздовж неї, користуватись нею можна виключна у суху погоду і тільки сільсьгосподарською технікою.

Покази свідків не є об'єктивними, оскільки вони перебувають у родинних відносинах із представником відповідача ОСОБА_4-ОСОБА_8, а відтак в неприязних відносинах з позивачем.

Суд проігнорував надані позивачем фотографії і пояснення представника сільської ради, які вказують, що тільки у спосіб, вказаний у позовній заяві, можливо отримати доступ до земельної ділянки, не порушуючи при цьому нічиїх прав.

Посилання суду, що встановлення сервітуту не вирішить для позивача проблеми проходу та заїзду, оскільки довжина земельної ділянки, що належить відповідачам становить 116,45 м, тобто значно довша, ніж просить позивач, не засноване на матеріалах справи. Так із наявних у справі доказів вбачається, що відповідачі є користувачами земельної ділянки площею 0,08 га (20х40м) під житловим будинком, межі якої встановленні Актом виносу меж земельної ділянки в натурі. Власником іншої частини землі, на якій пропонується влаштувати під'їзд залишається Підвисоцька сільська рада

Просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до будинку позивача є дорога, якою раніше і на даний час користувався і користується позивач та інші землекористувачі, що мають земельні ділянки по сусідству з будинком позивача із вул. С.Стрільців, яка придатна для користування в будь-який час і за будь-якої погоди, а посилання на те, що ця дорога є непридатною для використання через складний рельєф і заболоченість спростовується поясненнями представників відповідачів і свідків.

Такий висновок суду є обгрунтованим та відповідає нормам матеріального та процесуального права.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

В силу ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

ОСОБА_2 є власником земельних ділянок площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій він збудував житловий будинок та 0,3973 га для ведення особистого селянського господарства по вул. С.Стрільців в с. Підвисоке Снятинського району. Земельна ділянка межує із будинковолодінням ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_6, яке знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, виділеній їм рішенням Підвисоцької сільської ради від 06.08.2010 року.

08.10.2012 року Підвисоцька сільська рада рішенням надала дозвіл ОСОБА_2 на облаштування заїзду до земельної ділянки, шириною 3,5 метри у відповідності до план-схеми, який проходив між господарствами землекористувачів ОСОБА_12 та ОСОБА_4 Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.03.2014 року рішення сільської ради визнано нечинним та скасовано.

З рішення апеляційного суду, пояснень відповідачів та свідків судом встановлено, що земельна ділянка, на яку позивач хоче встановити сервітут не є дорогою згідно вимог земельного законодавства.

З орто-фотоплану, який використовується відділенням Держземагенства у Снятинському районі для упорядкування земельних ділянок вбачається що до земельної ділянки ОСОБА_2 встановлений інший заїзд зі сторони вулиці. Те, що дана дорога проходить в об'їзд інших земельних ділянок та є довшою, ніж зі сторони земельної ділянки ОСОБА_12 не може бути виключною підставою для встановлення сервітуту. Неможливість проїзду цією дорогою позивачем не доведено.

Ст. 402 ЦК України передбачено, що земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Як роз'яснено в п.38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

Тобто, виходячи з наведеного, обов'язковою умовою встановлення сервітуту є певна потреба у користуванні чужим майном та відсутність можливості у задоволенні цієї потреби іншим способом, як встановлення сервітуту з конкретним землекористувачем.

При цьому відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до частини третьої статті 402 ЦК він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови.

Судом не було встановлено жодної фактичної обставини, що підтверджувала б доводи позивача про необхідність використання земельної ділянки відповідачів для обслуговування своєї земельної ділянки. При цьому в суді досліджено факт використання позивачем впродовж кількох років для проходу на свою ділянку існуючий заїзд.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Снятинського районного суду від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

І.О. Максюта

Р.Й. Матківський