АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/7687/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - Гребенюк В.В.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка подана його представником ОСОБА_3, на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на дії Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, заінтересована особа - ОСОБА_4 про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,

встановила:

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити скаргу в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Вказував, що суд першої інстанції необґрунтовано не звернув уваги на ті обставини, що державний виконавець всупереч визначених законодавством України строків 06.11.2013 року відкрив виконавче провадження на підставі дублікату виконавчого листа № 2-22, та 26.11.2014 року виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, тобто через 9 років після прийняття судом рішення. Жодних доказів того, що дане виконавче провадження відкрито з дотриманням встановленого законом строку, суду надано не було, а тому доказів, які б спростували пропущення строків пред'явлення виконавчого листа до виконання з поважних причин, немає.

В судове засідання апелянт та його представник не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_4 - ОСОБА_5 вважала доводи апеляційної скарги безпідставними та просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовував тим, що 06.12.2014 року йому надійшла постанова державного виконавця ВДВС Подільською РУЮ у м. Києві від 26.11.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В зазначеній постанові вказано, що державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Ясінською К.М., на підставі дублікату виконавчого листа № 2-22/04 виданого 01.11.2013 року Подільським районним судом м. Києва, у зв'язку з несплатою боржником ОСОБА_2 заборгованості в установлений державним виконавцем строк для самостійного виконання накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

Зазначав, що Відділом ДВС Подільського РУЮ в м. Києві всупереч ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», 15.04.2009 року вперше, а потім 06.11.2013 року вдруге незаконно відкрито виконавчі провадження на підставі дублікату виконавчого листа № 2-22, виданого 01.11.2013 року, після закінчення строків наданих для пред'явлення виконавчого листа до виконання, а також незаконно накладено арешт на майно боржника та заборону на його відчуження. Посилаючись на ст. ст. 19, 21, 40 Закону України «Про виконавче провадження» просив скаргу задовольнити і скасувати постанову державного виконавця від 26.11.2014 року про арешт майна боржника.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуючи постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження з підстав пропуску стягувачем строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, заявник при цьому не оскаржував постанови про відкриття даного виконавчого провадження, у зв'язку з чим підстави для задоволення скарги відсутні, а дії державного виконавця при вирішенні питання про винесення постанови про арешт майна боржника від 26.11.2014 року, з урахуванням відкритого виконавчого провадження, є правомірними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.10.2013 року була задоволена заява ОСОБА_4 про видачу дублікату виконавчого листа № 2-22/2004 від 13.05.2005 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину будинку з надвірними спорудами, виділ частки в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння в порядку спадкування, розділ його в натурі та визначення конкретного порядку користування земельною ділянкою.

Ухвалено видати дублікат виконавчого листа № 2-22/2004 від 13.05.2005 року, виданого Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 18 434 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 06.11.2013 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа та надано боржнику строк для самостійного виконання.

Як вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження, ні в строк, наданий для самостійного виконання виконавчого листа, ні в період з листопада 2013 року по листопад 2014 року, боржник ОСОБА_2 заборгованості не сплатив, у зв'язку з чим постановою державного виконавця від 26 листопада 2014 року для забезпечення належного виконання рішення суду було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 в межах суми стягнення.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» надано право державному виконавцю в процесі здійснення виконавчого провадження накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» , у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Враховуючи вимоги зазначених норм Закону та встановлені судом обставини щодо невиконання боржником ОСОБА_2 рішення суду про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 коштів у розмірі 18 434 грн., колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови про накладення арешт на майно боржника є правомірними.

Доводи апеляційної скарги боржника ОСОБА_2 щодо відкриття виконавчого провадження з порушенням строку, визначеного законом для пред'явлення виконавчого листа до виконання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ст. 22-23, 25 Закону України «Про виконавче провадження» перевірка державним виконавцем строку пред'явлення виконавчого документа до виконання здійснюється при прийнятті виконавчого документа до виконання та винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відтак, дотримання стягувачем строків пред'явлення виконавчого документу до виконання не має правового значення при оскарженні постанови про накладення арешту на майно боржника, винесеної державним виконавцем в ході примусового виконання рішення суду після відкриття виконавчого провадження.

Інші доводи апеляційної скарги не містять обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо необґрунтованості та безпідставності заявленої скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ухвала суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи, тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: