АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4911/15 Головуючий 1 інст. Золотарьова Л.І..
Справа 640/3528/15-ц Доповідач Кругова С.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Костенко Т.М.

ОСОБА_1

секретаря Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 22 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути перешкоди в користуванні власністю ? часткою квартири АДРЕСА_1, вселити його в житлову кімнату №3 площею 15,0 кв.м. та стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 22 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Усунуто перешкоди в користуванні власністю ? частиною квартири АДРЕСА_2 шляхом вселення ОСОБА_4 в житлову кімнату №3, площею 15 кв.м. квартири АДРЕСА_2. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду 20000 (двадцять тисяч) грн.. Стягнуто у рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 621 грн. 80 коп. - по 310 грн. 90 коп. з кожного.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідачі звернулися з апеляційною скаргою, у якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказують, що рішення суду підлягає скасування з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції, встановивши обставини по справі, дав їм невірну оцінку.

При ухваленні рішення, посилаючись на обовязковість заочного рішення Київського районного суду міста Харкова від 06 вересня 2006 року для нового співвласника ОСОБА_4, суд не врахував положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, оскільки позивач до них з позовом про визначення порядку користування спірним житловим приміщенням не звертався, і судові рішення з цього приводу не ухвалювались, а тому, вважають, що підстави для задоволення позову про усунення перешкод у спосіб вселення ОСОБА_4 саме у житлову кімнату №3 площею 15 кв.м. відсутні. На думку апелянтів, суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині стягнення моральної шкоди, не навів у рішенні достатніх мотивів для такого висновку з огляду на засади розумності й виваженості, не призначив відповідну судово-психологічну експертизу з метою визначення глибини моральних страждань позивача та їх оцінки у грошовому еквіваленті.

Позивач надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить рішення суду залишити без змін, посилаючись на тривале порушення його права користування власністю з боку відповідачів і не виконання рішень суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися , обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на користування своєю власністю, а саме 1/4 частиною квартири АДРЕСА_3 порушено відповідачами і внаслідок спільних протиправних дій відповідачів позивачу завдано моральну шкоду в сумі 20000 грн.

З висновком суду в частині вирішення вимог про усунення перешкод в користуванні власністю та заподіяння позивачу моральної шкоди судова колегія погоджується, однак вважає розмір визначеної судом першї інстанції моральної шкоди завищенним.

Судовим розглядом встановлено, що співвласниками спірної квартири за адресою: АДРЕСА_4 є ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини квартири на підставі договору дарування від 10.06.2013 року з ОСОБА_5; ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 3/4 частини квартири на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.1999 року.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.09.2006 року, яке є чинним, було визначено порядок користування житловими приміщеннями в квартирі АДРЕСА_1 між співвласниками, за яким ОСОБА_6 виділено у користування кімнату «3» площею 15,0 кв.м., приміщення «1», коридор «5», кухню «6», ванну кімнату «7», туалет «8», кладову залишено в загальному користуванні співвласників (а.с. 11)

Встановлений рішенням суду порядок користування спірною квартирою, що є спільною частковою власністю, є обов'язковим для нового співвласника (позивача) при здійсненні ним права користування спільним майном.

Таким чином, на підставі договору дарування від 10.06.2013 року, укладеного з ОСОБА_5, до позивача також перейшло і право користування спірною квартирою відповідно до порядку, встановленого для ОСОБА_5 за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.09.2006 року порядку, а саме кімнатою "3".

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї (частина 1 ст. 383 ЦК України, стаття 150 ЖК УРСР).

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом першої інстанції встановлено, що право позивача на користування своєю власністю, а саме, 1/4 частиною квартири АДРЕСА_1 порушено відповідачами, та оскільки йому чиняться перешкоди у користуванні своїм майном (житлом), позивач має право вимагати усунення таких перешкод шляхом вселення у спірну квартиру.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 цього не заперечувала та підтвердила, що позивачу чиняться перешкоди у користуванні своїм майном, оскільки нею не визнається, що визначений рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.09.2006 року порядок користування спірною квартирою розповсюджується на позивача. Вона вважає, що рішення стосується попереднього власника ОСОБА_5

Суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги посилання відповідача на те, що договір дарування від 10.06.2013 року був укладений незаконно під впливом насильства з боку ОСОБА_7, пославшись на рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.05.2014 року, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову про визнання недійсним даного договору було відмовлено.

Висновку про задоволення позовних вимог про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення до квартири суд першої інстанції правильно дійшов на підставі досліджених у справі доказів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Судова колегія з урахування принципу справедливості та співмірності, усіх обставин справи у їх сукупності, погоджується з висновком суду про те, що позивачу завдано моральної шкоди внаслідок спільних протиправних дій відповідачів, які полягали у постійному та тривалому перешкоджанні у доступі до спірної квартири, користуванні нею, змушенні змінити звичний спосіб життя позивача, додавати зусиль для відновлення попереднього стану, організації своєї життєдіяльності, у звязку з чим позивач був вимушений неодноразово звертатися до правоохоронних органів, до суду для відновлення своїх прав. Як пояснив позивач в суді апеляційної інстанції, він забезпечений житлом, йому на праві власності належить інша трикімнатна квартира, в якій він постійно проживає, і спірну квартиру він має намір використовувати не у якості житла, а мати можливіть за бажанням її відвідувати.

З огляду на викладене, судова колегія вважає необхідним зменшити визначену судом першої інстанції суму моральної шкоди до 3 000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 22 квітня 2015 року змінити в частині стягнення моральної шкоди.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди суму 3 000 (три тисячі) гривень.

В іншій частині рішення Київського районного суду міста Харкова від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді