У Х В А Л А

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 15 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якому просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за нею як спадкоємцем за законом після померлої ОСОБА_6 право власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною вартістю 121 870 грн.

Посилалась на те, що після смерті своєї матері вона прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, проте за відсутності правоустановчих документів на вказане домоволодіння нотаріус відмовляє їй у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У вересні 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, у якому просили встановити факт, що їх батько ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, та визнати за ними право спільної власності в рівних частинах на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7

Посилалися на те, що нотаріус відмовляє їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки оригінал свідоцтва про право власності на вказаний будинок втрачено, а його дублікат, який видано у 2014 році, не внесено до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 січня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на 3/8 ідеальних частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною вартістю 85 645 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 право спільної власності в рівних частинах на 5/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, загальною вартістю 85 645 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Додатковим рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 березня 2015 року вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 15 травня 2015 року рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із доведеності того факту, що позивач після смерті своєї матері ОСОБА_6 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном у порядку, встановленому ст. 549 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року), тому вона має право на 3/8 частини спадкового майна у порядку спадкування за законом.

Частково задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із доведеності того факту, що їхній батько ОСОБА_7 після смерті свого батька ОСОБА_8 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном у порядку, встановленому ст. 549 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року), тому позивачі як спадкоємці першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 мають право на 5/8 частини спадкового майна у рівних частках.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_3 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач у суді не довела, що після смерті своєї матері ОСОБА_6 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном у порядку, встановленому ст. 549 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що остання не зверталася до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_7; доказів постійного проживання разом із спадкодавцем на час прийняття спадщини не надала; із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини до суду не зверталася.

Частково задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 та визнаючи за нею право власності на спірний будинок, апеляційний суд виходив із того, що остання зверталася до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_7, який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті свого батька ОСОБА_8 у порядку, встановленому ст. 549 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року), проте за відсутності оригіналу правоустановчого документа на вказаний будинок позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину, тому її право підлягає захисту в обраний нею спосіб.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що з 13 лютого 1946 року ОСОБА_9 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі.

На підставі рішення Виконавчого комітету Гніванської міської ради народних депутатів від 15 грудня 1981 року № 195 ОСОБА_9 було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння по АДРЕСА_1

Рішенням Виконавчого комітету Гніванської міської ради народних депутатів від 19 лютого 1987 року НОМЕР_2 номер вказаного житлового будинку змінено на НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_9 Після його смерті відкрилася спадщина на Ѕ частки спірного будинковолодіння, спадкоємцями якої були ОСОБА_6 (дружина) та ОСОБА_8 (син).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 Після її смерті відкрилася спадщина на ѕ частки спірного будинковолодіння, спадкоємцями якої були її діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8, спадкоємцями якого були його сини: ОСОБА_7 та ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_10, спадкоємців після його смерті немає.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7, спадкоємцями якого є його дочки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 червня 2014 року у справі № 145/520/14-ц встановлено факт, що ОСОБА_8 прийняв спадщину після смерті своїх батьків ОСОБА_9 та ОСОБА_6, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном - житловим будинком з господарськими будівлями по АДРЕСА_1

Вирішуючи позов ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із недоведеності нею обставин, на які вона посилалась на обґрунтування своїх вимог, зокрема, факту вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті своєї матері ОСОБА_6

Із матеріалів справи вбачається, що спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилась у ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до 01 січня 2004 року, тому правовідносини сторін урегульовані нормами ЦК УРСР <nau://ukr/1540-06> у редакції 1963 року.

Статтею 548 ЦК УРСР <nau://ukr/1540-06|st548> передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно ст. 549 ЦК УРСР <nau://ukr/1540-06|st549> для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 2 п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, що була чинною до 07 липня 1994 року, доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути, зокрема: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Із акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 08 лютого 2014 року, складеного комісією Виконавчого комітету Гніванської міської ради, вбачається, що після смерті ОСОБА_6 її дочка ОСОБА_3 виконувала роботи по поточному ремонту будинку по АДРЕСА_1, а також сільськогосподарські роботи на присадибній ділянці, яка належала померлій (а. с. 99).

Зазначені обставини підтвердили і свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12

На порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд вказаному акту та показанням свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 належної оцінки не надав, доводів ОСОБА_3 у сукупності з іншими доказами та фактичними обставинами справи не дослідив.

З огляду на зазначене висновки апеляційного суду про недоведеність ОСОБА_3 обставин, на які вона посилалась на обґрунтування своїх вимог, є передчасними.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 15 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко