Справа № 212/9153/2012
Провадження 2/127/1002/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Коберник О.Л.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, Павловської О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_7, Вінницької міської ради, Управління Держземагенства у м. Вінниці Вінницької області, Агрономічна сільська рада Вінницького району Вінницької області, треті особи без самостійних вимог - ДП ПАТ НВК «Світязь» - Департамент землеустрою, кадастру та геоінформаційних систем», ДП "Подільське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру" про зобов`язання до вчинення дій, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6, ОСОБА_1 мотивували вимоги тим, що є власниками земельних ділянок, площами по 0,0400 га в СТ «Ромашка» масив «Пирогово-2» м. Вінниці на підставі державних актів серіі НОМЕР_1 від 04.11.2010 р. та серії НОМЕР_2 від 02.03.2009 року відповідно. Дані ділянки межують з ділянкою ОСОБА_7 НОМЕР_3, площею 0,0532 га, яка належить їй на підставі державного акту серії НОМЕР_4 від 03.02.2006р., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 16 та виданого відповідно до рішення Агрономічної сільської ради від 08.08.2001 року. Разом з тим, сільрадою приймалось рішення про передачу ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,04 га для садівництва. Незважаючи на рішення ради відповідач самовільно зайняла частину ділянок, які належать позивачам, площею 0,0132 га і встановила залізобетонний паркан. Відповідно до ст.ст. 152, 212 ЗК України, ст.ст. 319, 321, 386 ЦК України та з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 164 т. 2, 178 т. 2, 149 т. 3) зобов`язати ОСОБА_7 звільнити зайняту без належних на те підставі земельну ділянку, площею 0,0056 га, що належить ОСОБА_6 згідно державного акту, шляхом знесення за її рахунок металевого паркану, який складається з бетонного фундаменту, металевих труб та металевої сітки, відповідно до додатку № 4 план-схеми до висновку судової земельно-технічної експертизи № ОС-109 від 08.07.2013 року; зобов`язати ОСОБА_7 звільнити зайняту без належних на те підстав земельну ділянку, площею 0,0013 га, яка належить ОСОБА_1 згідно державного акту, шляхом знесення за її

рахунок залишків паркану, який складається з бетонного фундаменту, металевих труб та металевої сітки, відповідно до додатку № 4 план-схеми до висновку судової земельно-технічної експертизи № ОС-109 від 08.07.2013 року; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 03.02.2006 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 16, на земельну ділянку, площею 0,0532 га, для ведення садівництва в АДРЕСА_1 виданий на ім`я ОСОБА_7; зобов`язати управління Державного агентства земельних ресурсів у м. Вінниці скасувати державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 03.02.2006 р., який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 16, на земельну ділянку, площею 0,0532 га, для ведення садівництва в АДРЕСА_1 виданого на ім`я ОСОБА_7

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_2 позов підтримали, пояснили, що державний акт ОСОБА_7 слід визнати недійсним, оскільки площа ділянки, яка передавалась у власність за рішенням ради не відповідає тій площі, що зазначена в державному акті. Тому відповідач безпідставно користується ділянкою, площею 132 кв.м., яка належить позивачам, обгородивши її парканом.

Представники відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_4, ОСОБА_3 позов не визнали, оскільки відповідачем не були порушені права позивачів.

Представник відповідача - управління Держземагенства у м. Вінниці Вінницької області Павловська О.Л. в частині зобов`язання скасувати державну реєстрацію державного акта ОСОБА_7 позов не визнала, подала письмові заперечення (а.с. 220-221 т. 2), в решті - покладалась на думку суду.

Представник Вінницької міської ради Олексюк Т.С. вважає, що Вінницька міська рада не може бути відповідачем у даній справі, оскільки рішення щодо передачу у власність ділянки ОСОБА_7 не приймала і державний акт не видавала.

Представник Агрономічної сільської ради Постовий В.П. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_6, ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Статтею 96 ЗК України визначено обов`язок землекористувачів не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватись правил добросусідства.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Способи захисту прав визначені законом.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 від 02.03.2009 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки НОМЕР_7, площею 0,0400 га, в СТ «Ромашка» масив «Пирогово-2» м. Вінниці.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 03.11.2010 року ОСОБА_6 є власником земельної ділянки б/н, площею 0,0400 га в СТ «Ромашка» масив «Пирогово-2» м. Вінниці.

ОСОБА_7 є власницею ділянки НОМЕР_3, площею 0,0532 га, в СТ «Ромашка» масив «Пирогово-2» м. Вінниці на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого 03.02.2006 року на підставі рішення Агрономічної сільської ради від 08.08.2001 року 19 сесії 3 скликання, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 16 (а.с. 16, 23 т. 1).

Дана ділянка має кадастровий номер НОМЕР_8.

Враховуючи те, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_7 оглянута не була в зв`язку з неможливістю встановлення її місцезнаходження, суд приймає до уваги обставини, що встановлені в рішенні Ленінського райсуду м. Вінниці від 20.09.2011 року у справі № 2-1061/11 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

При розгляді справи № 2-1061/11 судом було встановлено, що при виготовленні технічної документації на земельну ділянку, площею 0,0532 га, ОСОБА_7 погодила межі земельної ділянки із сусідніми землекористувачами - ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, про що зазначено в протоколі погодження (встановлення) та закріплення меж в натурі (на місцевості) від 24.01.2006 року. Межі земельної ділянки закріплені межовими знаками в кількості 4-х штук і проходять по краю металевої сітки. Даний протокол складений в присутності представника ДП «Департамент земельного кадастру та ГІС» Кулика П.В.

Претензій щодо невідповідності меж суміжні землекористувачі і землевласники не мали.

Слід зазначити, що протокол був оглянутий в судовому засіданні і на підставі зібраних у справі доказів суд прийшов до висновку про порушення ОСОБА_6, ОСОБА_1 прав позивачки ОСОБА_7 на земельну ділянку, площею 0,0532 га і зобов`язав їх звільнити самовільно зайняту земельну ділянку НОМЕР_3 та привести її до первинного стану шляхом знесення металевої огорожі.

При розгляді даної справи в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що є власником суміжної ділянки з 1997 року і підтвердив, що ОСОБА_7 погодила із всіма співвласниками межі своєї ділянки, а паркан між ділянкою ОСОБА_7 і ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_1 існував ще за попередніх власників. Ніколи сусіди не мали претензій один до одного з приводу меж, а на місці ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_6 завжди існував пустир.

Дані обставини також підтвердила свідок ОСОБА_15

Свідок ОСОБА_16, який є головою правління ГО «Об`єднання садівників» пояснив, що ділянка ОСОБА_7 раніше перебувала в користуванні ОСОБА_17, вона завжди була огороджена металевим парканом на бетонному фундаменті. Межі між сусідами були погоджені, тому він затвердив їх підписи у протоколі. Також додав, що в садовому товаристві існує невідповідність фактичного розташування ділянок їх правовстановлюючим документам.

Суд враховує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 набули права власності на земельні ділянки, площами 0,0400 га, в 2010 та 2009 роках відповідно.

ОСОБА_1 земельна ділянка, площею 0,0400 га, була передана у власність на підставі рішення Вінницької міськради від 19.09.2008 р. № 2081 (а.с. 116-117 т. 3).

При виготовленні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_1 було складено акт встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та зон обмежено здачі межових знаків під охорону на зберігання 28.12.2008 року. В акті зазначено, що встановлено межі ділянки, площею 0,0400 га для ведення садівництва, що передана ОСОБА_1, які проходять 1-2 по отвору, 2-3 по межових знаках, 3-1 по сітці. Межі в т. 2 закріплені дерев`яним кілком, інші межові знаки проходять по існуючій огорожі. Заперечень при встановленні меж не виявлено. До акту наданий план земельної ділянки ОСОБА_1 із підписами сусідів-суміжних землекористувачів ОСОБА_18, ОСОБА_7, ОСОБА_19 (а.с. 119-120 т. 3).

ОСОБА_6 придбав земельну ділянку у ОСОБА_12 відповідно до договору купівлі-продажу від 12.06.2009 року (а.с. 132 т. 3) і межі земельної ділянки були встановлені межовими знаками. Разом з тим, межі не погоджувались із суміжними землевласниками, їх підписи в плані відсутні (а.с. 138-139 т. 3).

В судовому засіданні також було встановлено, що металевий паркан на фундаменті між ділянками позивачів і ділянкою відповідачки, по якій були встановлені межові знаки, не зміщувався.

Таким чином, підстав стверджувати, що земельна ділянка, площею 0,0132 кв.м., належить позивачам, проте вона самовільно зайнята ОСОБА_7, немає. Суд враховує, що ОСОБА_7 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку в 2006 році, погодивши межі із сусідами, а позивачі у справі в 2009, 2010 роках.

Крім того, в матеріалах справи міститься відповідь з ДП ПАТ НВК «Світязь» від 21.03.2013 року, відповідно до якої земельна ділянка ОСОБА_7 за координатами не відповідає її фактичному місцю розташування (зміщена на 7,4 м на проїзд) (а.с. 262 т. 1).

Про те, що площа та конфігурація ділянок ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_1, що зазначені в правовстановлюючих документах відрізняються від площі та конфігурації земельних ділянок, які перебувають у їх фактичному користуванні, зазначено і у висновку судової земельно-технічної експертизи № ОС-109 від 08.07.2013 року (а.с. 2-18 т. 2) і схематично зображено на схемі в додатку № 2 до висновку експертизи.

Так, експертом було встановлено, що фактична площа земельної ділянки ОСОБА_7 становить 419 кв.м., фактична площа земельної ділянки ОСОБА_6 - 385 кв.м., фактична площа земельної ділянки ОСОБА_1 - 368 кв.м. (а.с. 4, 5 т. 2).

Експертом зазначено, що співставлення площ спірних ділянок проводилось згідно фактичних координат. Разом з тим, оскільки ділянка ОСОБА_7 за координатами не відповідає її фактичному місцю розташування, і межі ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_6 також зміщені, підстав вважати, що ОСОБА_7 користується частиною ділянок, що належать на праві власності позивачам, немає.

Тому твердження ОСОБА_6, ОСОБА_1 про порушення їх прав ОСОБА_7 є необґрунтованим. Відсутність порушення прав з боку відповідачки також було встановлена рішенням Ленінського райсуду м. Вінниці від 20.09.2011 року у справі № 2-1061/11, яким зобов`язано ОСОБА_1, ОСОБА_6 звільнити самовільно зайняту ділянку ОСОБА_7

Відповідно до ст. 214, 215 ЦПК України при ухваленні рішення, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду, а якщо були, то ким.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладені обставини, суд прийшов до висновку, що права позивачів відповідачкою порушені не були, тому захисту не підлягають в обраний позивачами спосіб - шляхом зобов`язання ОСОБА_7 звільнити зайняту без належних на те підстав ділянку, площею 0,0056 га, яка належить ОСОБА_6 і земельну ділянку, площею 0,0013 га, яка належить ОСОБА_1, а також шляхом визнання недійсним державного акта на право власності ОСОБА_7 на ділянку, площею 0,0532 га.

Керуючись ст.ст. 152, 158 ЗК України в редакції 2001 року, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_1 - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачами.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: