Справа № 752/955/15-ц
Провадження по справі № 2/752/2325/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при секретарях Марченко А.В., Ляліній А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Чорнорнафтогаз» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 05.08.2013 року працював у ПАТ «Чорноморнафтогаз» на посаді заступника начальника департаменту економіки та фінансів апарату управління ПАТ «Чорноморнафтогаз», пізніше був переведений на посаду начальника управління інвестицій і кредитування апарату управління ПАТ «Чорноморнафтогаз». В березні місяці 2014 року після незаконної зміни виконавчої влади в Автономній Республіці Крим, розпочалися спроби незаконного захоплення підприємства, що врешті-решт призвело до того, 11.03.2014 року Голова Правління ПАТ «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_2 виїхав за межі Автономної Республіки Крим з печаткою та установчими документами підприємства та продовжував здійснювати керівництво діяльністю підприємства з офісу, що розміщений в м. Києві по вул. Б. Хмельницького, 26. Разом з тим, невдовзі підприємство було захоплено озброєними людьми, а самопроголошеним віце-прем'єром Криму було представлено нового незаконно призначеного Голову Правління - ОСОБА_3 Після проведення псевдо референдуму 17.03.2014 року, новою владою було проголошено про націоналізацію ПАТ «Чорноморнафтогаз», перед працівникам підприємства було поставлено питання щодо необхідності прийняття громадянства Російської Федерації. У зв'язку з зазначеними подіями, в атмосфері морального та психологічного тиску, погроз, постійної присутності озброєний людей, позивач прийняв рішення про звільнення, про, що 19.03.2014 року написав заяву про звільнення на ім'я ОСОБА_3, Наказом № 07-к від 19.03.2014 року позивача було звільнено, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці.

Також зазначає, що у день звільнення з ним не було проведено остаточного розрахунку, а саме невиплачено заробітну плату за березень 2014 року у розмірі 10 434,42 грн., що підтверджується довідкою № 89 від 19.03.2014 року за підписом Голови Правління ОСОБА_2 та головного бухгалтера ОСОБА_4 З огляду на те, що на звернення до відповідача за новим місцем реєстрації в м. Києві по вул. Б. Хмельницького, 26 з приводу виплати заробітної плати позивач отримав відмову, змушений був звернутися з позовом до відповідача про стягнення заборгованості з невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив, що підтримує їх з підстав викладених в позовній заяві, просив врахувати, що відповідачем під час звільнення його з займаної посади, не було проведено остаточний розрахунок, а саме не виплачено заробітну плату за березень 2014 року. Додатково зазначив, що хоча і вважає, що його звільнення відбулося незаконно, проте не ставить питання про поновлення його на роботі.

В судовому засіданні представники відповідача проти задоволення позову заперечували в повному обсязі. Додатково пояснили, що не вважають позивача звільненим, оскільки наказ про його звільнення був виданий незаконно призначеним після захоплення підприємства Головою Правління ОСОБА_3, та не розуміють де перебував позивач до звернення до суду. Крім того, зазначили, що звільнення позивача відбулося в період тимчасової окупації Автономної Республіки Крим, а тому у відповідності до Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12.08.2014 року відповідач не має нести юридичну відповідальність за невиплату або затримку виплати заробітної плати, оскільки така невиплата виникла внаслідок тимчасової окупації, тобто мають місце обставин непереборної дії. Також просили врахувати докази того, що відповідач з 27.02.2014 року перебуває під дією форс-мажорних обставин, що підтверджується Сертифікатом № 2018 від 03.12.2014 року та Висновком № 5668/05-05 від 04.12.2014 року, що видані Торгово-промисловою палатою України. З огляду на викладене, просили у задоволені позову відмовити.

В судовому засіданні були допитані, як свідки, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які також працювали в ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» та були свідками подій, що мали місце в березні 2014 року, в тому числі на підприємстві, та показали суду, що ні з ким з працівників, що були звільненні після націоналізації ПАТ «Чорноморнафтогаз», в тому числі з ОСОБА_1, не було проведено розрахунок. Крім того, показали, що на початку квітня місяця, вони разом з позивачем, вирішили колегіально звернутися до Голови Правління ОСОБА_2 щодо їх незаконного звільнення та невиплати заробітної плати за березень 2014 року, під час особистої зустрічі з Головою Правління ОСОБА_2 в офісі в м. Києві по вул. Б. Хмельницького, 26, останній порадив для захисту своїх прав та законних інтересів звернутися до суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вислюхавши пояснення свідків приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що наказом № 255-к від 05.08.2013 року за підписом Голови Правління ПАТ «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_2, ОСОБА_1 було прийнято на роботу до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на посаду заступника начальника департаменту економіки та фінансів апарату управління

Також, як вбачається з трудової книжки позивача, 04.11.2013 року наказом № 377-к ОСОБА_1 було переведено на посаду начальника інвестицій і кредитування апарату управління.

Наказом № 07-к від 19.03.2014 року ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника інвестицій і кредитування апарату управління ПАТ «Чорноморнафтогаз» за згодою сторін.

Суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача, про те, позивач продовжує перебувати у трудових відносинах з відповідачем, та не вважається звільненим, оскільки вказане спростовується записом в трудовій книжці позивача про його звільнення, довідкою № 89 від 19.03.2014 року, а також відомостями щодо перебування позивача на обліку у Голосіївському центрі зайнятості як безробітньої особи.

Суду не було надано жодних доказів того, що відповідачем було скасовано наказ про звільнення позивача з роботи, анульовано відповідний запис в трудовій книжці ОСОБА_1, та виплачено заробітну плату як працівнику, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 116 Кодексу Законів по працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст. 117 Кодексу законів по працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З системного аналізу даних норм вбачається, що право на отримання середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні виникає у працівника за наявності складу порушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вини роботодавця у затримці розрахунку при його звільненні. При цьому, вина власника не виключається при відсутності грошей на розрахунковому рахунку, фінансових труднощах підприємства тощо.

Допитаними в судовому засіданні свідками ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 було показано, що позивач звертався до відповідача з вимогою про проведення остаточного розрахунку, зазначена вимога мала усний характер, оскільки Голова Правління ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_2 повідомив, що жодних письмових заяв від звільнених працівників прийнято не буде. Крім того, Голова Правління ОСОБА_2, діючи від імені товариства, відмовився в добровільному порядку провести остаточний розрахунок зі звільненими працівниками, та роз'яснив право звернутися за захистом прав та інтересів до суду.

Судом не приймаються до уваги твердження представника відповідача щодо неправдивості показань свідків з підстав того, що вказані свідки є зацікавленими в розгляді вказаної справи, оскільки також пред'явили позови до відповідача, враховуючи те, що свідки попереджалися судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань або за відмову від давання показань, про що склали присяги свідків (а.с. 85-87).

Відповідно до довідки № 89 від 19.03.2014 року, що видана ОСОБА_1 за підписом Голови Правління ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_2, головного бухгалтера ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі позивача станом на 19.03.2014 року складає 10 434, 42 грн.

Згідно довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 № 88 від 19.03.2015 року, виданої за підписом за підписом Голови Правління ОСОБА_2, головного бухгалтера ОСОБА_4, середньоденна заробітна плата позивача складає 549, 18 грн.

Стороною відповідача не було спростовано достовірність довідок № 88 від 19.03.2014 року та № 89 від 19.03.2015 року та справжність підпису на вказаних довідках Голови Правління ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_2

Щодо посилань відповідача на відсутність вини у невиплаті заробітної плати позивачу, з підстав того, що відповідач не має нести юридичну відповідальність за невиплату заробітної плати, оскільки така невиплата виникла внаслідок тимчасової окупації, тобто щодо відповідача мали місце обставини непереборної дії, суд зазначає наступне.

Згідно підпункту «в» пункту 12.10 Закону України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території Україниособа не несе юридичної відповідальності за невиплату або за затримку виплати заробітної плати працівникам, передбаченої законодавством України, якщо така невиплата (затримка) виникла внаслідок тимчасової окупації (обставин непереборної дії). Закон України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» набрав чинності 27.09.2014 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Вказана стаття розміщена в Розділі ІІ Конституції України «Права, свободи та обов'язки людини та громадянина», а тому не застосовується по відношенню до відповідальності юридичної особи.

Таким чином, дія Закону України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» не розповсюджується на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, щодо не проведення остаточного розрахунку при звільненні позивача, яке мало місце 19.03.2014 року.

Щодо посилань представника відповідача на Сертифікат Торгово-промислової палати України № 2018 від 03.12.2015 року та Висновок Торгово-промислової палати України від 04.12.2015 року, то суд має зазначити, що зі змісту вказаних актів вбачається, що ними встановлено, що внаслідок подій, що мали місце з 27.02.2014 року, ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» втратило можливість здійснювати свою господарську діяльність за звичайних умов, та з дотримання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів.

Разом з тим, Сертифікатом Торгово-промислової палати України № 2018 від 03.12.2015 року та Висновком Торгово-промислової палати України від 04.12.2015 року не регулюється питання взаємовідносин працівника та роботодавця, в тому числі питання здійснення остаточного розрахунку при звільненні

Крім того, встановлено з Сертифікату Торгово-промислової палати України № 2018 від 03.12.2015 року після тимчасової окупації території АР Крим, ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», з метою відновлення правовстановлюючих документів на майно, відновлення та/або повернення оригіналів проектно-виконавчої, технічної, фінансової, бухгалтерської документації та іншої документації, офіційно зареєстровано в м. Києві, вул. Богдана Хмельницького, 26, оф. 505, що не позбавляло відповідача можливості вжити заходи щодо розшуку працівників.

За таких обставин, враховуючи, що позивача звільнено із займаної посади 19.03.2015 року, остаточного розрахунку при звільненні не проведено, а саме не виплачену заробітню плату за березень місяць, відповідачем не спростовано обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, суд вважає за потрібне задовольнити позовні вимоги, та стягнути з відповідача суму невиплаченої заробітної плати за березень 2014 року в розмірі 10 434, 42 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (615 днів (13 днів у березні місяці 2014 року + 30 днів у квітні місяці 2014 року + 31 день у травня місяці 2014 року + 30 днів у червні місяці 2014 року + 31 день у липні місяці 2014 року + 31 день у серпні місяці 2014 року + 30 днів у вересні місяці 2014 року + 31 день у жовтні місяці 2014 року + 30 днів у листопаді місяці 2014 року + 31 день у грудні місяці 2014 року + 31 день у січні місяці 2015 року + 28 днів у травні місяці 2015 року + 31 день у березні місяці 2015 року + 30 днів у квітні місяці 2015 року + 31 день у травні місяці 2015 року + 30 днів у червні місяці 2015 року + 31 день у липні місяці 2015 року + 31 день у серпні місяці 2015 року + 30 днів у вересні місяці 2015 року + 31 день у жовтні місяці 2015 року + 23 дні у листопаді місяці 2015 року) * 549,18 грн. ) в розмірі 337 745, 70 грн.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідач на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. 58 Конституції України ст. 116, 117 КЗпПУ, пунктом 12.10 Закону України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», ст. ст. 3,11, 57, 60, 61,88,169,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" (, місцезнаходження м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 26, оф. 505) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і.п.н. НОМЕР_1, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2) суму невиплаченої заробітної плати за березень 2014 року в розмірі 10 434 (десять тисяч чотириста тридцять чотири) гривні 42 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" (, місцезнаходження м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 26, оф. 505) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і.п.н. НОМЕР_1, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 337 745 (триста тридцять сім тисяч сімсот сорок п'ять) гривень 70 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" (, місцезнаходження м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 26, оф. 505) на користь держави суму судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 10 434 (десять тисяч чотириста тридцять чотири) гривні 42 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя: Антонова Н.В.