АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4648/15 Справа № 202/4390/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шклярук Д. С. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Ялової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство № 7», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарантія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта», третя особа - ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року відмовлено у забезпеченні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ТОВ «Автотранспортне підприємство № 7», ТОВ «Страхова компанія «Гарантія», ТОВ «Страхова компанія «Провіта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, у зв'язку із тим, що вид забезпечення не співмірний із позовними вимогами, а винною особою у спричиненні шкоди за постановою суду є лише одна відповідачка ОСОБА_3

Вважаючи ухвалу такою, що підлягає скасуванню, позивач посилається на те, що судом порушені норми процесуального права, а також не враховані обставини у справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду у межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити із наступних підстав.

Приймаючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_2, суд виходив із того, що відсутні докази на підтвердження викладених у заяві відомостей, що свідчили б про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити розгляд справи або призвести до неможливості виконання судового рішення у ній.

Зазначені у заяві види забезпечення позову, а саме арешт квартири ОСОБА_3 та арешт усього рухомого майна ТОВ «АТП № 7», не можуть вважатися співмірними із заявленими позовними вимогами, з урахуванням ціни позову у 42052,68 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 15000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Окрім того у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої було пошкоджено майно позивача, постановою судді амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13.11.2013 року була визнана винною саме відповідач ОСОБА_3, а не водій ОСОБА_4, який рухався на належному ТОВ «АТП № 7» автомобілі Рено.

Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі не відшкодували спричинену шкоду, а не забезпечення позову може призвести до неможливості виконання судового рішення у справі.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно, що належать відповідачеві.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд урахував докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, зазначив про відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Також судом з'ясовано відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, обсягу позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд взяв до уваги інтереси не тільки позивача, а й відповідачів, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. При цьому врахував постанову судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13.11.2013 року, якою у ДТП була визнана винною саме відповідач ОСОБА_3

Крім того, в суді апеляційної інстанції позивач зазначив, що рішенням суду першої інстанції розглянуто його справу та стягнуто грошові суми із відповідачки та страхових компаній.

А тому ухвала суду не суперечить і роз'ясненням пунктів 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», та вимогам ст.ст.151-153 ЦПК України.

За таких обставин ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 151,152,307, 312, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: