Справа № 2-19/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Буран О. М.

при секретарі Татар Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1, діючої в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Кузьмінішни, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними угод про відчуження квартири, про визнання права власності на квартиру та про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, діюча в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернулася до Малиновськог райсуду з позовом до ОСОБА_3 Кузьмінішни, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними угод про відчуження квартири, про визнання права власності на квартиру та про визнання права власності на майно в порядку спадкування

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 15 серпня 2003 року був зареєстрований шлюб між нею та ОСОБА_7. З моменту реєстрації шлюбу вони стали проживати однією родиною, вести спільне господарство. 16 жовтня 2003 року за спільні грошові кошти і знаходячись в зареєстрованому шлюбі, ними була придбана у власність квартира АДРЕСА_1. Квартира була оформлена ні імя її чоловіка ОСОБА_7, її продажна вартість становила 28 000 доларів США.

Придбана ними квартира потребувала ремонту. В період листопада-грудня 2003 р. батько позивачки - ОСОБА_8 профінансував та зробив ремонт придбаної ними квартири і також придбав за свій рахунок меблі та обладнання до квартири. Всього батьком позивачки було внесено на ремонт спірної квартири і придбано матеріалів, обладнання та меблів на загальну суму 70 921 грн., що істотно збільшило вартість придбаної ними квартири.

Однак, угода була оформлена як договір дарування на імя чоловіка позивачки, хоча дійсно мало місце укладення угоди договору купівлі-продажу квартири, оскільки за квартиру ОСОБА_6 було отримано 28 000 доларів США.

Таким чином договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та її чоловіком ОСОБА_7 є удаваний, оскільки був вчинений ними для приховування договору купівлі-продажу даної квартири, який вони насправді вчинили.

Враховуючи, що на час укладення спірної угоди діяв Цивільний кодекс України (в редакції 1963 р.), то до даної угоди застосовуються правила ЦК України (в редакції 1963 р.). Згідно чого, договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та її чоловіком ОСОБА_7 підлягає визнанню удаваним на підставі ст.58 ч.2 ЦК України з визнанням дійсним договору купівлі-продажу даної квартири, який вони насправді вчинили.

Оскільки квартира АДРЕСА_2 була придбана ними в шлюбі по договору купівлі-продажу то відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України, ст.60 Сімейного кодексу України дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, тобто її власністю та власністю її колишнього чоловіка ОСОБА_7 і розпоряджатися квартирою без згоди позивачки, ОСОБА_7 не мав права.

Проте 06 липня 2004 р. чоловіком позивачки - ОСОБА_7 був відчужений обєкт права спільної власності подружжя квартира АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 без згоди позивачки, шляхом укладання договору дарування, внаслідок чого вона незаконно була позбавлена права власності на це майно. Враховуючи вище викладене, договір дарування від 06.07.2004 р. підлягає також визнанню недійсним на підставі ч.1-3 ст.65 СК України, ст.ст.203, 215 ЦК України.

Позивачка також просить поновити їй пропущений строк на подачу позову про визнання угод недійсними, мотивуючи це тим, що достовірно про оформлення таких угод шляхом укладання договорів дарування відносно спірної квартирі їй стало відомо на початку 2009 р., коли на запит суду з КП «ОМБТІ та РОН м.Одеси» надійшли документи відносно спірної квартири і тоді їй стало відомо, що 16.10.2003 р. була оформлена угода дарування квартири, а не договір купівля-продажу як це було на самому ділі.

Вважає, що 3 річний строк позовної давності про визнання недійсною угоди дарування квартири від 16.10.2003 р. пропущений нею з поважних причин і на підставі ст.73 ЦПК України просить суд поновити цей строк. Відносно договору дарування квартири від 06.07.2004 р. просить поновити їй строк на подачу позову, мотивуючи це тим, що їй стало відомо про наявність такої угоди також лише на початку 2009 р. після отримання судом відповіді на запит від КП «ОМБТІ та РОН м.Одеси».

Від сумісного шлюбу 02 жовтня 2004 року у них народився син ОСОБА_2. Натомість в наступному, їх відносини стали дедалі ставати гіршими, що і обумовило те, що 09.11.2006 р. їх шлюб було розірвано рішенням Малиновського районного суду м.Одеси. З ОСОБА_7 вони домовилися про добровільний розподіл спільного майна, до якого відносилась і квартира АДРЕСА_1. Однак, добровільно розподілити спільне майно з ОСОБА_7 не вдалося, оскільки він скоропостижно помер 5 лютого 2007 р., що обумовило її звернутися до суду з позовом. У ОСОБА_7 живі батьки та є вже повнолітній син ОСОБА_5, які являються як і її син ОСОБА_9, законними спадкоємцями. Також частка в квартирі належить і їй, оскільки дана квартира була придбана в період шлюбу. Між сторонами була досягнута лише згода відносно розподілу земельної ділянки, яка включалася до спадкової маси, однак досягнути згоди відносно мирного розподілу квартири АДРЕСА_1 сторонам не вдалося з причину відмови родичів померлого чоловіка розмовляти по даному питанню і будь-яким чином вирішувати дане питання добровільно.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги і відповідно до них та виходячи з викладеного, просить: визнати недійсним (удаваним) договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного 16 жовтня 2003 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 і зареєстрованого 16.10.2003 р. в Одеському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 152-стр 77 кн.481 пр.; визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 16 жовтня 2003 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_10; визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного 06 липня 2004 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_7 Лімою Кузьмінішною, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 і зареєстрованого 08.07.2004 р. в Одеському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості; визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2; визнати в порядку спадкування за ОСОБА_7 Лімою Кузьмінішною, ОСОБА_12, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в особі його законного представника ОСОБА_1 право власності по 1/8 частині на кожного на квартиру АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на спільне майно, яке знаходиться в спірній квартирі, на загальну суму 19 437,5 грн. і стягнути цю суму зі спадкоємців ОСОБА_3 Кузьмінішни, ОСОБА_4, ОСОБА_5; стягнути зі спадкоємців ОСОБА_3 Кузьмінішни, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на її користь 70 921 грн., які подарував їй батько і які були використані на ремонт та обладнання квартири.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 позов підтримав та просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та на представлені докази.

Представник ОСОБА_3 позов не визнала, вказуючи, що він поданий без визначення ціни позову, а тому повинен був бути залишений без розгляду. Також представником відповідача було вказано, що безпідставно в якості відповідачів по справі були залучені ОСОБА_2 та ОСОБА_5, оскільки вони не були сторонами правочинів відносно яких ставиться питання про їх недійсність і позивачкою не доказаний факт того, що мав місце договір купівлі-продажу квартири і що ОСОБА_6 було передано 28 тисяч доларів США. Не підтверджено доказами, що батьком позивачки було подаровано 70 921 грн. на ремонт та обладнання квартири; також не підтверджено доказами і те,що позивачкою з її колишнім чоловіком було придбане майно, половину вартості якого у розмірі 19 437,5 грн. вона просить стягнути зі спадкоємців.

Представник ОСОБА_2 позов також не визнала, мотивуючи це тим, що він безпідставний і ніякими доказами не підтверджений.

ОСОБА_6 направив до суду заперечення на позов в порядку ст.27 ЦПК України, в яких вказує, що позовні вимоги не визнає, оскільки він подарував квартиру ОСОБА_7 і між ними не укладався ніякий договір купівлі-продажу квартири. Він вважає, що будь-яких належних доказів своєї позиції позивачка до суду не надала, а відтак в задоволенні позову просить відмовити.

Як ОСОБА_6, так і ОСОБА_5 належним чином повідомлялись про час та місце слухання справи, однак своїм правом на участь по справі не скористалися, про причини неявки суд не повідомили, що на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України дало можливість суду розглянути справу на підставі наявних доказів.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 15 серпня 2003 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_13В.(надалі ОСОБА_1В.) був зареєстрований шлюб (а.с. ) . З моменту реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_1 стали проживати однією родиною та вести спільне господарство.

16 жовтня 2003 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_2, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 і зареєстрованого 16.10.2003 р. в Одеському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 152-стр 77 кн.481 пр.(а.с. )

Натомість, фактично між сторонами був укладений договір купівлі-продажу квартири. Даний факт підтверджується показами свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_8, які були допитані у судовому засіданні і підтвердили вище викладене.

Також відповідно до публікацій в газеті «Одеський маклер» від 11 та 18 жовтня 2003 р. була надана обява про продаж квартири по вул.Б.Хмельницького/Ватутіна, ?, 83/59/10, АГВ, т/ванна облицьовані, еркер, балкон, після капітального ремонту, вільна, 28 000 у.о.(торг), 732-61-79, 777-88-06, Таня (а.с. ).

З цих публікацій вбачається, що пропонується до продажу квартира на 3 поверсі чотирьох етажного будинку, який знаходиться на розі вулиць ОСОБА_18 вул.Ватутіна. Продажна вартість квартири становить 28 000 у.о.

Згідно з довідкою участку № 5 КП ЖКС «Хмельницький» - на розі вул.Б.Хмельницького вул.Ватутіна знаходиться єдиний 4-х поверховий будинок дом № 3 по вул.Б.Хмельницького. На третьому поверсі цього будинку є лише одна трикімнатна квартира під № 20 загальною площею 83,59 кв.м., житловою 59 кв.м. (а.с. )

Саме дана квартира і є предметом спору по даній цивільній справі..

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 даного Кодексу.

Сукупність вищевказаних доказів підтверджує факт того, що квартира АДРЕСА_2 була придбана ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу, а не за договором дарування.

Суд критично відноситься до заперечень представників ОСОБА_3, ОСОБА_2 та письмових заперечень ОСОБА_6 відносно того, що квартира була подарована, а не придбана за договором купівлі-продажу.

Перш за все, судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не є між собою будь-якими родичами. Представники ОСОБА_3 (матері ОСОБА_7В.) та ОСОБА_2 (батька ОСОБА_7В.) не знають зовсім відносно того, чи були знайомі між собою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до укладення договору дарування квартири.

По-друге, відповідаючи на запитання в судовому засіданні представник ОСОБА_7, яка є сестрою ОСОБА_7, показала, що (на мові оригінала) ремонт квартиры был проведен после покупки квартиры, но затем поправилась, сказав, что ее запутали и это было после того, как квартира была подарена.

По-третє, представник ОСОБА_3 заперечуючи проти того, що мало місце купівля-продажа квартири, надала в судовому засіданні в обґрунтування своїх доводів пояснення, з яких випливало, що позивачці було відомо про те, що 16.10.2003 р. укладається договір дарування квартири і вона (позивачка) надавала свою письмову згоду на цю угоду договір дарування, а відтак це спростовує ствердження позивачки, що між сторонами укладалася угода купівлі-продажу квартири.

На запит суду нотаріусом, який посвідчував угоду від 16.10.2003 р. були надані копії документів, в яких відсутнє письмова згода позивачки на укладення договору дарування, що спростовує позицію представника ОСОБА_3

Відповідно до змісту позову та пояснень представника позивачці в суді, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 між собою знайомі до укладення угоди знайомі не були.

Таким чином, суд дійшов до висновку що між сторонами була укладена угода купівлі-продажу квартири, а не дарування.

На час укладення спірної угоди діяв цивільний кодекс України в редакції 1963 року.

Відповідно до ст.58 ч.2 ЦК України якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана) угода, то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторону дійсно мали на увазі.

Таким чином і на підставі ст..58 ЦК України договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, підлягає визнанню удаваним з одночасним визнанням дійсним договору купівлі-продажу даної квартири, яку вони (сторони) насправді вчинили.

Враховуючи викладене та оскільки квартира АДРЕСА_1 була придбана за договором купівлі-продажу ОСОБА_7, коли він знаходився в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, відповідно до ст..22 Кодексу про шлюб та сімю України (діючого на дату укладання угоди) дана квартира є сумісною власністю подружжя ОСОБА_1, а саме ОСОБА_7 та його дружини позивачці по справі.

Відповідно до частин 1-3 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою сторін. Дружина має право звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, що укладений іншим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і державної реєстрації, згода іншого з подружжя має бути поданою письмово і нотаріально посвідчена.

В порушення цих вимог Закону 06 липня 2004 р. ОСОБА_7 був відчужений обєкт права спільної власності подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 по договору дарування (а.с. ) без згоди позивачці, що є підставою для визнання недійсним даного договору на підставі ст.ст.203, 215ЦК України.

ОСОБА_1 не була учасницею угод, які вона оспорює; достовірно про ці угоди їй стало відомо після отримання судом відповіді від КП «ОМБТІ та РОН» від 29.11.2008 р. з матеріалами по цим угодам.

Відповідно до ст..73 ч.1 ЦПК України суд поновляє строк, встановлений законом, по клопотанню сторони у випадку його пропуску з поважних причин.

Оскільки з боку позиваці таке клопотання було, суд вважає причину пропуску строку на подачу позову з визнання недійсними угод дарування поважною та поновлює цей строк позивачці.

Враховуючи викладені вище обставини ОСОБА_7 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках, по ? частині на кожного і що є підставою для визнання за позивачкою права власності на ? частину квартири.

05 лютого 2007 р. помер ОСОБА_7, згідно свідоцтва про смерть від 01.03.2007 року, актовий запис №1284 (а.с. ), а відтак належна йому ? частина квартири підлягає розподілу між спадкоємцями першої черги відповідно до ст..1 261 ЦК ОСОБА_7 Лімою Кузьмінішною (матірю), ОСОБА_12 (батьком), ОСОБА_5 (сином) та неповнолітнім ОСОБА_2 (сином) в особі його законного представника ОСОБА_1 по 1/8 частині на кожного.

Позивачка посилається на те, що в період листопада-грудня 2003 р. її батьком ОСОБА_8 було профінансовано та зроблений ремонт придбаної квартири.

Зокрема, позивачка вказує, що в квартирі були виконані наступні роботи:

· велику кімнату було переобладнано в прихожу та спальню; було встановлено гіпсокартонну перегородку та проведено нову електричну проводку (на дані матеріали було витрачено її батьком ОСОБА_8 - 1 250 грн.)

· в квартирі повністю була замінена система опалення, вартість якої становить 10 886 грн., яка сплачена її батьком ОСОБА_8 (вартість фітингів та труб 660 грн., вартість радіаторів 3 840 грн., вартість опалювального котла 4 400 грн., вартість проведення нового водопроводу 1 500 грн., витрати на матеріали внутрішнього водопроводу 486 грн.)

· на ремонт ванної кімнати її батьком ОСОБА_8 було витрачено 3 665 грн. (вартість плитки 25 кв.м. 1 125 грн., вартість ванної - 960 грн., вартість кутового ящика 300 грн., вартість рушнико-сушильні - 1 280 грн.)

· на облаштування кухні її батьком було витрачено - 20 840 грн. (вартість придбаної кухонної меблі з кутком 11 600 грн., вартість мийки - 1 240 грн., вартість витяжки - 920 грн., вартість газової плити 1 120 грн., вартість холодильника марки «LG» -3 440 грн., вартість електричної духової шафи - 2 520 грн.)

· на підключення газу до квартири з установкою газового лічильника її батьком було витрачено 3 600 грн.

· за рахунок її батька були придбані внутрішні двері 5 шт. на загальну суму 1 480 грн.. шпалери і фарба на всю квартиру на суму - 2 000 грн., балконні двері вартістю 3 200 грн.

· також її батьком за рахунок його власних коштів було виплачена маляру за роботу 9 600 грн. та сантехніка.

Всього було виконано робіт і придбано матеріалів на суму 70 921 грн.

Крім цього, позивачка просить солідарно стягнути з відповідачів 19 437,5 грн. поливну вартості спільно придбаного майна з її колишнім чоловіком ОСОБА_7

На підтвердження таких вимог позивачка посилається на покази свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, на копії документів на придбання матеріалів (а.с. ).

Дослідженими матеріалами в суді було встановлено, що ремонт в квартирі був виконаний, його проводив ОСОБА_8 батько позивачці, однак належними доказами сторона не довела на яку саме суму був виконаний ремонт її батьком, що є підставою для відмови від задоволення позовних вимог у стягненні 70 921 грн. з відповідачів.

Також, позивачка не надала суду належних доказів в підтвердження придбання спільного майна з її колишнім чоловіком та на яку суму, що також є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів 19 437,5 грн.

Ствердження представника ОСОБА_3, що на дату подачі позову позивачці було відомо, що був укладений договір дарування, про що зазначалося в позові, про це було відомо її батькові, а відтак слід відмовити в позові у звязку з пропуском строку - не заслуговує на увагу. Так, позивачка не була стороною при укладенні даних угод, не отримували цих угод до того часу поки судом не були отримані відповідні документи від КП «ОМБТІ та РОН». З показів свідка ОСОБА_8 (батька позивачці) вбачається, що він не говорив дочці про те, що угода між ОСОБА_6 та її колишнім чоловіком ОСОБА_7 була оформлена як договір дарування. При таких обставин суд позбавлений можливостей вважати, що позивачці достовірно було відомо про наявність укладених договорів дарування до початку 2009 р., коли до суду були надані відповідні договори, з якими мала можливість позивачка ознайомитися.

Ствердження представника ОСОБА_3, що суду не представлені докази передачі грошей по договору відчуження квартири, а також заперечення ОСОБА_6, які спростовують доводи позивачці не заслуговують на увагу та спростовуються вищевказаними доказами по справі.

На підставі вище викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням викладеного і керуючись ст.58 ч.2 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст..ст.203, 215, 1 261 ЦК України, ст..65 ч.ч.1-3 СК України, ст.ст. 73, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Визнати поважною причину пропуску ОСОБА_1 на подачу позову про визнання недійсними договорів дарування квартири і поновити цей строк.

Позов ОСОБА_1, діючої в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Кузьмінішни, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними угод про відчуження квартири, про визнання права власності на квартиру та про визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати недійсним (удаваним) договір дарування квартири АДРЕСА_2, укладеного 16 жовтня 2003 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 і зареєстрованого 16.10.2003 р. в Одеському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 152-стр 77 кн.481 пр.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 16 жовтня 2003 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_10

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного 06 липня 2004 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 і зареєстрованого 08.07.2004 р. в Одеському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_1 Лімою Кузьмінішною, ОСОБА_12, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в особі його законного представника ОСОБА_1 право власності по 1/8 частині на кожного на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спільне майно, яке знаходиться в спірній квартирі, на загальну суму 19 437,5 грн. і стягнути цю суму зі спадкоємців ОСОБА_3 Кузьмінішни, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_1 сплачене державне мито у розмірі 51 гривень та витрат на ІТЗ судового процесу у розмірі 30 гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана протягом десяти днів після проголошення рішення, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Буран О.М.