№ 2/243/1302/2015
№243/5070/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі :

головуючого судді Чернишова Ю.В.

при секретарі Морозової Н.С., Писаренко Е.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Слов'янська цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» про визнання кредитного договору удаваним правочином, -

ВСТАНОВИВ:

До Словянського міськрайонного суду звернулось ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 5462, 41 дол. США, еквівалент 420,12 дол. США та 15883,58 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору №6520357 від 18.06.2008 року позивач надав кредит відповідачу ОСОБА_2 у розмірі 26139 доларів США. Відповідно до умов Договору боржник зобовязаний виплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 12,99 % річних та повернути кредит частинами у розмірах, в порядку та в строки визначені кредитом, але не пізніше 18.06.2015 року. Крім того 08.12.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову Угоду №8455371 до кредитного договору №6520357 від 18.06.2008 року, відповідно до якої було змінено графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Відповідач заборгованість не виплачує. У зв'язку з чим позивач звернувся до суду, просить стягнути з відповідача заборгованість, що складається із заборгованості за сумою кредиту- 5224,50 долари США; заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом -237,91 долар США; пеня за порушення строків виконання зобовязань- 158,73долари США; сума штрафів за порушення обовязків передбачених п.п. 4.3.2-4.3.6 договору, що складає еквівалент 261,39 доларів США; сума штрафів за порушення відповідачем обовязків, щодо поновлення дії договорів страхування 15883,58 грн.. А також просить, суд стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 844,74 грн..

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги банку не визнала в повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що зазначений кредитний договір укладений між нею та банком за відсутністю доказів отримання нею грошових коштів за умовами договору саме в доларах США, оскільки як вбачається з платіжного доручення від 18 .06.2008року, ПАТ «ПУМБ» було перераховано ТОВ «Алекс-Донавто» за придбання нею автомобілю 122850грн.. А окрім того позивач не надав доказів, а саме первинних бухгалтерських документів стосовно виниклої в неї зазначеної заборгованості.

Також ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» , яким просить визнати кредитний договір №6520357 від 18.06.2008 року - удаваним, застосувати наслідки удаваного правочину, а саме визнати , що зазначений договір був укладений в національній валюті України - гривні, вважати. що кредит був наданий в сумі 122850грн. та з процентною ставкою зазначеною на умовах визначених у договорі. Зобовязати банк провести залік зустрічних однорідних вимог на час предявлення зустрічних позовних вимог та визначити залишок заборгованості або переплати за кредитним договором, зазначеною в валютному кредитному договорі 12,99% річних. Розірвати кредитний договір №6520357 від 18.06.2008 року .

Як на підстави таких своїх вимог послалась на те, що під час укладання зазначеного договору, банк банк в порушення ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не надав повної інформації про реальну проценту ставку за договором, яка як виявилось пізніше становила набагато більше( 24,74%) , ніж та яку вона зазначала в своїй заяві про надання кредиту (12,99%). Вона не була ознайомлена зі всіма документами та договором належним чином, оскільки для цього їй не було надано часу.

Окрім того зазначений кредит вона отримувала з метою оплати придбаного автомобіля в гривнях України. Із платіжного доручення банку вбачається , що саме сума 122850грн. і була перерахована продавцеві автомобіля ТОВ «Алекс-Донавто». Тобто банк виконав умови договору саме в національній валюті- гривні , а не в доларах США, як передбачено умовами договору, внаслідок чого валюта не вибула з власності банку, і у власність позичальника за договором, перейшла гривня в сумі 122850грн.. Внаслідок таких дій банку. іноземна валюта для сторін виступала при наданні кредиту не в якості засобу платежу, а в якості її обміну на національну валюту України, як доларовий еквівалент гривні. Тобто зазначені обставини свідчать, що фактично договір було укладено в національній валюті гривні України. За наданими нею документами вона сплатила банку в рахунок погашення кредиту152 203Ю82грн. та 87 176,22грн. процентів за кредитом. Враховуючи приписи ст.601 ЦК України просить здійснити зарахування зустрічних вимог. Окрім того керуючись приписами ч.7 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів», враховуючи, що банк надав недостовірну інформацію , стосовно валюти кредитування, просить кредитний договір розірвати.

В судовому засіданні ОСОБА_2, незважаючи на невизнання вимог позивача, просила застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій за порушення обовязків, щодо поновлення дії договорів страхування.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши представлені докази, суд приходить до переконання, що даний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так у ході судового засідання з вірогідністю було встановлено, що 18.06.2008 року між ЗАТ«Перший Український ОСОБА_1», правонаступником всіх прав та зобовязань якого є ПАТ «Перший Український ОСОБА_1», а також ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №6520357 відповідно до умов якого банк надав кредит відповідачу ОСОБА_2 у розмірі 26139 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,99 % річних та відповідно до якого відповідач зобовязаний повернути кредит частинами у розмірах, в порядку та в строки визначені кредитом, але не пізніше 18.06.2015 року.

08.12.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову Угоду №8455371 до кредитного договору №6520357 від 18.06.2008 року, відповідно до якої було змінено графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до п.3.2.1 Кредитного договору, позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами та в строки, передбачені Графіком повернення та сплати процентів за користування кредитом.

Крім того, сторони передбачили у кредитному договорі (ст. 5) відповідальність позичальника за порушення зобов'язань у формі:

- пені за порушення строків сплати кредиту та/або процентів за - користування кредитом;

- штрафу у розмірі 1 % від суми одержаного кредиту за кожний випадок порушення обов'язку, передбачених п.4.3.2-4.3.6 договору ( п. 5.5);

- штрафу у розмірі 10% від мінімальної страхової суми за договором страхування у зв'язку з невиконанням умов п. 4.3.2 договору про поновлення строку дії договору страхування транспортного засобу (п. 5.4).

Відповідно до п.5.4. Кредитного договору за кожний випадок порушення позичальником обовязків щодо поновлення дії договорів страхування, передбачених п.4.3.1 Договору, позичальник зобовязаний сплатити банку на його користь штраф у розмірі 10% від мінімальної страхової суми, на яку згідно з вимогами зазначеного пункту договору має бути укладений Договір страхування.

Своєчасно зобовязання відповідачем за кредитним договором виконувались у повному обсязі по 09.08.2013 року(включно), станом на 13.07.2014 року існує заборгованість за користуванням кредитом яка складається : сума заборгованості 5224,50 доларів США, процентів 237,91 доларів США, пені 158,73 грн., відповідно до п.5.5 договору штраф 261,39 доларів США та штраф за невиконання умов страхування у розмірі 15883,58 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

За умовами договору позичальник має повернути кредит до 18.06.2015року ( п.1.4 Договору).

Умовами договору ( п.4.2.2 договору) вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту у випадках передбачених договором або чинним законодавством, а також при наявності обставин передбачених п.3.5.7 договору.

Судом встановлено, що у звязку з затриманням сплати частини кредиту та процентів порівняно з умовами договору на один календарний місяць, у банку настали підставі визначені умовами договору (3.5.7 договору) для вимагання дострокового повернення кредиту.

Відповідно до ст.536 ЦК України - за користування чужими грошовими коштами боржник повинен сплачувати відсотки. Згідно ст. 530 ЦК України - зобов'язання підлягає виконанню у встановлений строк. Договором оговорено строки погашення кредиту, однак відповідач не виконав ці умови договору.

Наданий банком розрахунок заборгованості по тілу кредиту та відсоткам відповідає умовам договору кредиту та є обґрунтованим.

Одним із видів забезпечення виконання зобовязання є неустойка (ст. 546 ЦК України) .

Неустойкою (штрафом , пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012року, - положення частини третьої ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача. Істотними обставинами можна вважати, зокрема ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові , але й інші інтереси сторін. що заслуговують на увагу.

Відповідачем не заявлялось клопотання про зменшення розміру неустойки та не надано доказів, які свідчили б про обставини, що мають істотне значення для зменшення судом розміру неустойки.

Відповідно до п.5.2 укладеного між сторонами кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків виконання зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобовязаний сплатити на вимогу банка пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконанням зобовязань за кожний день прострочення.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума пені складає 158,73долари США.

З такими вимогами позивача погодитись не можливо з наступних підстав .

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України ).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України (Постанова від 01.04.2015року)

Тобто розмір пені слід розраховувати за формулою зазначеною банком в наданих розрахунках, взявши за кількість прострочених днів 365днів з 13.08.2013року по 13.07.2014року, враховуючи приписи ст. 258 ч.2 п.1 ЦК України. Розмір подвійної облікової ставки НБУ, яка складала з 13.08.2013року -6,50%, а з 15.04.2014р. 9,50% . При цьому прострочену суму кредиту в іноземній валюті визначену в розрахунках, слід перевести за офійційним курсом НБУ долара до гривні, у гривню. Так за офіційним сайтом Міністерства фінансів України, курс долара до гривні згідно графіку погашення, становив: у квітні грудні 2013р.- 7,9930 долари за 1грн.; у січні 2014р.- 7,9930 долари за 1грн.; у лютому 2014р.- 8,6309; у березні 2014р.- 9,4759; у квітні 2014р.- 11,3961; у травні 2014р.- 11,7552; у червні на 16.06. 2014р.- 11,7481, на 29.06.2014р.- 11,8233. Таким чином за визначений час сума пені за порушення строків сплати кредиту складає- 1428,89грн., а сума пені за порушення строків сплати відсотків (згідно п.5.2 договору) складає- 71,86грн.. Враховуючи викладене сума пені за порушення строків сплати кредиту та процентів становить- 1500грн.75коп.. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача.

Окрім того, пунктом 5.5 вказаного кредитного договору було передбачено, що за кожний випадок порушення позичальником обовязків передбачених пп.4.3.2-4.3.6 Договору, позичальник зобовязаний на вимогу банку сплатити на його користь штраф у розмірі 1% від суми одержаного кредиту. З огляду на наведені умови договору кредиту , п. 4.3.2 договору передбачено обовязок позичальника, при настанні страхового випадку за договором страхування , здійснювати всі належні від нього дії , необхідні для задоволення права банка на отримання страхового відшкодування. Іншими пунктами зазначен6их умов договору( 4.3.3- 4.3.6) передбачено інші обовязки позичальника.

Разом з тим позивачем ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не обгрунтовані зазначені вимоги. Не наведено суду підстав , передбачених зазначеними умовами договору для застосування штрафних санкцій передбачених п.5.5 договору кредиту.

Враховуючи приписи ст.10. 60 ЦПК України, суд приходить до переконання, що позивачем не обгрунтвоано та не надано суду доказів, для застосування п.5.5 договору. Тому такі вимоги є не доведеними і в їх задоволенні слід відмовити.

Також однією з вимог банку є стягнення на його користь штрафу у розмірі 10% від мінімальної страхової суми за порушення позичальником обовязків щодо поновлення дії договорів страхування, передбачених п.4.3.1 Договору.

Відповідно до умов договору кредиту ( п.4.3.1), позичальник зобовязувася - протягом дії цього договору, щорічно, до дати закінчення періоду страхування , за який сплачено страховий платіж, поновлювати дію договорів страхування, укладення яких передбачено цим договором.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заявила клопотання про застосування до цих вимог положень ст.258, 267 ЦК України.

Зясовуючи підстави для застосування положень п.5.4 договору кредиту, суд встановив, що останній договір страхування було укладено позичальником ОСОБА_2, 09.07.2009року, як вбачається з наданого банком розрахунку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, позичальник ОСОБА_2 перестала виконувати щорічні зобов'язання з поновлювання дії договору страхування з 08.07.2010року.(до закінчення дії договору страхування від 09.07.2009року).

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору ( п.4.3.1) встановлені окремі самостійні зобов'язання, щодо щорічного поновлення дії договорів страхування,, які деталізують обов'язок боржника та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку невиконання цього обовязку, а відтак і початок перебігу позовної давності починається з моменту порушення строку поновлення дії договору страхування . Оскільки останній договір страхування укладався 09.07.2009року, і в подальшому не відновлювався, строк позовної давності для позивача сплив, що є підставою застосування наслідків передбачених ст. 267 ЦК України.

На підставі вищевикладеного відповідач ОСОБА_2, зобов'язана сплатити позивачу суму боргу за користуванням кредитом яка складається : сума заборгованості 5224,50 доларів США, процентів 237,91 доларів США, пені 1500,75 грн..

Стосовно вимог ОСОБА_2 , суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. В суді ж встановлено, що банк надавав ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті 18.06.2008року, тобто до прийняття Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI, і на той час не було необхідності в наявності індивідуальної ліцензії банку для надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті.

Як вбачається із кредитного договору №6520357 від 18.06.2008 року, укладеного між сторонами, за умовами цього договору, банк зобовязується надати позичальнику кредит за цільовим призначенням для придбання транспортного засобу, в розмірі 26139,00доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,99% річних. (п.1.1; п.1.2; 1.3 Договору)

Відповідно до умов та порядку надання кредиту узгоджених сторонами в зазначеному договорі ( стаття 2 Договору)надання кредиту відбувається шляхом перерахування суми кредиту з позичкового рахунку №0407, який відкривається банком для обліку сум , наданих позичальнику в кредит за цим Договором, на картковий рахунок Позичальника№5414, відкритий в гривнях ? що відкривається позичальнику Банком. Зважаючи на те, що кредит за цим договором надається в іноземній валюті, а картковий рахунок позичальника для зарахування кредиту відкритий в українських гривнях, Позичальник цим безвідключно доручає банку попередньо здійснити продаж коштів в іноземній валюті в повній сумі, що знаходиться на позичковому рахунку, в порядку передбаченому Заявою про продаж іноземної валюти (п.3.6.2 Договору) за курсом встановленим банком на день здійснення такої операції. Сторони домовилися, що при продажу іноземної валюти, умови пункту цього Договору є реквізитом Заяви про продаж іноземної валюти та мають враховуватись Банком при виконанні Заяви про продаж іноземної валюти. (п.2.3.5 Договору)./а.с. 8-10/

Таким чином за умовами договору, додаткової заяви позичальника кредиту, на продаж іноземної валюти з позичкового ранку позичальника ОСОБА_2, не вимагалось. Перерахування позичальнику суми кредиту здійснювалась у визначений сторонами в договорі спосіб, на відкритий банком картковий рахунок позичальника ? в українських гривнях.

Як вбачається з меморіального валютного ордеру №456801675 від 18.06.2008року, та меморіального ордеру №456801677 від 18.06.2008року, банк здійснивши перерахування виданої суми кредиту в розмірі 26139 доларів США на кредитний рахунок № 3800621 та перерахував на кредитний рахунок позичальника №5414 грошові кошти в розмірі 122330,52грн..

Відповідно до платіжного доручення №1000 від 18.06.2008року, що було однією із умов надання банківського кредиту ( п.2.1.5 Договору), Краматорське відділення філії банку «ПУМБ» здійснило перерахування грошових коштів в сумі 122850,0грн. з рахунку платника ОСОБА_2 на рахунок банку одержувача «ТОВ «Алекс-Донавто» за придбання автомобіля . /а.с.96/

В п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р.зазначено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК ) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Враховуючи встановлені у справі обставини та вимоги ст. 235 ЦК України, стосовно поняття удаваного правочину, суд приходить до переконання, що доводи ОСОБА_2, які на її думку свідчать про наявність удаваного правочину, не знайшли свого підтвердження в суді. Як вбачається з умов кредитного договору, наведених вище, останній було надано кредит саме в доларах США, однак на відкритий картковий рахунок Позичальника №5414, відкритий в гривнях ? після здійснення продажу іноземної валюти було зараховано грошові кошти в гривнях, що відповідає умовам договору. Ці умови договору, були погоджені сторонами, про що свідчать підписи сторін в договорі. Доводи ОСОБА_2 з цього приводу, спростовуються також і наданими нею копіями квитанцій про здійснення валютно-обмінних операцій, з яких вбачається, що погашення кредиту здійснювалось саме у валюті визначеною умовами договору. /а.с.136-149/

Встановлені у справі обставини свідчать також, що доводи позивача про те, що банк не надав повної інформації про реальну проценту ставку за договором, яка як виявилось пізніше становила набагато більше( 24,74%) , ніж та яку вона зазначала в своїй заяві про надання кредиту (12,99%), не відповідають дійсним обставинам та не знайшли свого підтвердження в суді.

Як вбачається із інформації про умови та скупну вартість кредиту, підписану сторонами договору 18.06.2008року, ці умови повністю відповідають умовам викладеним в договорі кредиту, в тому числі і в частині розміру процентної річної ставки 12,99%./а.с.12-13/

Крім вимог, за зустрічним позовом ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору удаваним та застосування наслідків удаваного правочину, є також вимога про розірвання кредитного договору №6520357 від 18.06.2008р., що суперечить вимогам про визнання договору удаваним.

Як на підставу такої вимоги ОСОБА_2 посилається на ч.7 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів», якою передбачено , що у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Такі вимоги позивач ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що банк надав недостовірну інформацію про те, що кредит буде надано у іноземній валюті, хоча фактично його було надано в гривні України, що на її думку є підставою для розірвання договору.

Вищенаведена норма ЗУ «Про захист прав споживачів», узгоджується з підставами розірвання договору, які є загальними для договорів, визначені в ст. 651 ЦК України. Такою підставою передбачено істотне порушення договору другою стороною та в інших випадках , встановлених договором або законом.

Наведені ОСОБА_2 підстави для розірвання договору, не знайшли свого підтвердження в суді про що зазначено вище. А саме за умовами договору передбачалось надання кредиту в іноземній валюті за визначеним договором порядком, тобто зарахування валюти на кредитний рахунок, з якого здійснювалось кредитування на відкритий картковий рахунок Позичальника №5414, відкритий в гривнях, та після цього перерахування з цього карткового рахунку коштів в гривнях продавцю «ТОВ «Алекс-Донавто» за придбання ОСОБА_2 автомобіля. Зазначений порядок порушено не було тому суд приходить до переконання, що наведені доводи про порушення банком вимог ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів», не знайшли свого підтвердження в суді.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат відповідно до частки задоволених вимог, а саме в сумі 844,74 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 526,530, 553 ЦК України, ст. 10, 58, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, 24 .04.1960 року народження, ІПН: НОМЕР_1, який зареєстрована : ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» заборгованість за Договором кредиту №6520357 від 18.06.2008 р. та додаткової Угоди №8455371 від 08.12.2009 року, суму заборгованості 5224,50 доларів США, процентів 237,91 доларів США, пені 158,73 грн., що загалом становить 5462,41 долар США та 1500,75грн., а також судовий збір у сумі 600, 74 грн..

В решті вимог в задоволенні відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1», - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складено 17.06.2015року.

Суддя Слов'янського міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_4