Номер провадження: 22-ц/785/4743/15
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи Одеська міська рада, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеської області про усунення перешкод у користуванні спільною власністю, виділ частки у спільної часткової власності в натурі, про визнання права власності,

встановила:

У лютому 2007 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні спільною власністю, шляхом виділу частки у спільної часткової власності в натурі, про визнання права власності, посилаючись на те, що сторони є співвласниками жилого будинку АДРЕСА_1, та кожному з них належить на праві власності по 1/2 частині. Відповідач не надає їй можливості користуватись жилим будинок, та вона бажає виділити свою частку в натурі. При цьому, позивачка просила виділити їй в натурі кімнати 22,3 кв.м. та 6,4 кв.м.

Судом до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету позову на стороні відповідача, були залучені Одеська міська рада, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеської області.

В судовому засідання позивачка підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав.

Представник Одеської міської ради не заперечував проти задоволення позову, проте без урахування самовільно збудованих споруд.

Представники третіх осіб Управлення земельних ресурсів Одеської міської Ради, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеської області в судове засідання не з'явилися, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи Одеська міська рада, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеської області про усунення перешкод у користуванні спільною власністю, виділ частки у спільної часткової власності в натурі, про визнання права власності задоволений.

Виділено ОСОБА_4 60/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1; виділено ОСОБА_3 40/100 частин вказаного житлового будинку; визнано за ОСОБА_4 право власності на виділені в натурі 60/100 частин спірного будинку; виділено ОСОБА_3 право власності виділені в натурі 40/100 частин спірного будинку; стягнута з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошова компенсація за частину частки спільної часткової власності у розмірі 4769 грн.; виділена у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельна ділянка площею 377 кв.м. з визначенням меж між земельними ділянками для користування кожного; виділена у спільне користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельна ділянка площею 57 кв.м. також з визначенням меж для користування нею; припинена спільна часткова власність між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1; зобов'язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_4 користуватись часткою, яка виділена в натурі у спірному житловому будинку; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати.

На рішення суду ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання представники Одеської міської ради, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеської області не з`явилися, про час та місце розгляду справи в апеляційному порядку повідомлялися належним чином, про що свідчать розписки про одержання судових повісток (а.с.22-24 т. 3).

Зі змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення з ухваленням нового з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Між тим, постановляючи рішення, суд першої інстанції цих вимог закону не врахував, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи, та рішення винесене з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що сторонам належить житловий будинок по ? частині кожному, а тому судом було розподілено житловий будинок АДРЕСА_1, з урахуванням загальної площи 77, 6 кв.м. та житлової 58 кв.м., в зв'язку з відсутністю будь-яких заперечень зі сторони органів місцевого самоврядування та органів контролю архітектурно-будівельної діяльності.

Що стосується встановлення порядку користування земельної ділянки, то суд першої інстанції, встановлюючи користування земельною ділянкою, виходив з загальної площи земельної ділянки, а саме з 811 кв.м.

З такими висновками суду прешої інстанції, колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи відповідно до свідоцтва про право на спадщину по закону ОСОБА_5 та ОСОБА_3 отримали після смерті своєї матері у спадщину по 1/3 частини, кожний житлового будинку за АДРЕСА_1, який складається з однієї житлової споруди, житловою площею 39,8 кв.м., позначеною під літ "А", з допоміжними спорудами літ "Ж" вбиральна, 1 - мощення, №1-5 - огорожа, розташованих на земельної ділянці площею 527 кв.м. (а.с. 6 т. 1).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Одеси від 26.12.1989р. була затверджена мирова угода між ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Згідно цієї мирової угоди ОСОБА_6 відмовилась від своєї частки у домоволодінні АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 5 т.1 ).

Таким чином, до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перейшло у власність по 1/6 частки кожному у домоволодінні АДРЕСА_1, тобто вони залишились власниками спірного будинку, з часткою ? кожному.

При проведенні судово-технічної експертизи від 27.08.2013р. експертом запропоновано варіанти поділу будинку в натурі, на підставі техничного паспорту від 04.11.1981 року, в якому зазначено, що будинок складається в цілому з лит "А-1ж" с добудовою під літ "а", загальною площею 77,6 кв.м., в тому числі житловою площею 58,0 кв.м. (а.с. 127-135 т. 2).

При дослідженні експертом земельної ділянки за АДРЕСА_1, було встановлено, що загальна площа земельної ділянки є 811 кв.м., замість документально підтвердженої 527 кв.м., (а.с. 127-135 т. 2).

Натомість ст. 331 ЦК не передбачено виникнення права на новостворене майно за рішенням суду. У той же час відповідно до ст. 4 Закону України "Про архітектурну діяльність" для створення об'єкта архітектури виконується комплекс робіт, який включає прийняття спорудженого об'єкта в експлуатацію.

Порядок прийняття об'єкта в експлуатацію полягає у здійсненні комплексу дій, необхідних для підтвердження державними приймальними комісіями готовності об'єкту до експлуатації. Такі дії проведені не були.

За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову про виділення з будинку часток та визнання право власності на самочинно збудоване та реконструйоване нерухоме майно, тому колегія суддів прийходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право користування земельною ділянкою посвідчується державним актом чи договором оренди.

За положеннями ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Колегія суддів, приходить до висновку, про те, що суд першої інтанції виділяючи у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельні ділянки не звернув уваги на ту обставину, що відповідно до матеріалів справи площа земельної ділянки, якою користуються особи встановлена у розмірі 527 кв.м., що більш ніж було виділено, як у користування так і у тимчасове користування.

Зокрема, суд не врахував, що згідно з наведеними вище нормами ЗК України землекористувач має право на усунення перешкод у користуванні та встановлення порядку користування тією земельною ділянкою, яка йому належить або якою він користується згідно із законом, а не чужою земельною ділянкою.

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена колегією суддів та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

Керуючись ст.. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи Одеська міська рада, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеської області про усунення перешкод у користуванні спільною власністю, виділ частки у спільної часткової власності в натурі, про визнання права власност - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г.Журавльов

______________________________________ Н.В. Ісаєва