АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7409/15 Справа № 422/8066/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
16 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа: Комунальне виробниче житлово-експлуатаційне підприємство "Центральний" Дніпропетровської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом 28 серпня 2012 року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він зареєстрований та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім нього в спірній квартирі зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_3 (ОСОБА_5, ОСОБА_2) Н.В. та дочка ОСОБА_3

З 1998 року його дружина разом з донькою переїхали від нього та стали проживати окремо за іншою адресою, а в 2000 році шлюб між ним та ОСОБА_6 було розірвано, донька залишилась проживати разом із матірю.

З 1998 року відповідачі не проживають в спірній квартирі без поважних причин, спільного господарства з ним не ведуть, не сплачують за комунальні платежі.

В звязку із зазначеним просить, визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2012 року заявлені вимоги задоволенні.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2014 року заяву ОСОБА_3, ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, зазначене заочне рішення скасовано і справа призначена до нового розгляду.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2015 року позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі відповідачі посилаючись на порушення норм матеріального права просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Як вбачається з довідки №468 від 16 травня 2013 року виданої КЖЕП "Центральний", ОСОБА_4 є відповідальним квартиронаймачем вказаної квартири.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано 13 листопада 2000 року.

Відповідно до акту складеного 10 червня 2013 року мешканцями будинку 2 по пр.Петровського в м.Дніпропетровську та затвердженого начальником КЖЕП "Центральний", ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 не проживають з 1998 року.

Положенням ст.64 ЖК УРСР визначено, що члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення, в тому числі правом на користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст.ст.71, 72 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців, Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк.

Отже, з аналізу зазначених матеріально-правових норм можна дійти висновку, що під час вирішення питання про втрату членом сімї наймача права на користування жилим приміщенням зясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

З урахуванням того, що відповідачі не проживають в спірній квартирі понад 14 років, за відсутності доказів на підтвердження поважності причин не проживання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо втрати останніми права користування житловим приміщенням.

Посилання ОСОБА_2 щодо поважності причин не проживання у спірній квартирі такий тривалий час через протиправні дії позивача не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 у 2000 році зверталася до суду з позовом про вселення. Позовна заява залишена без розгляду у зв'язку з неявкою позивача. Після цього відповідач ані з позовом до суду, ані до правоохоронних органів, з питань неправомірних дій позивача та вселення, не зверталася. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 21 листопада 2000 року по 2013 рік перебувала в шлюбі з громадянином ОСОБА_8 - ОСОБА_5, а з 07 серпня 2013 року і по теперішній час з ОСОБА_9, тобто її не проживання в зазначеній квартирі обумовлено не протиправними діями позивача, а її сімейним станом.

Твердження апелянтів щодо не проживання в квартирі у звязку з домовленістю між сторонами про укладення договору оренди з метою отримання грошей, які позивач повинен витрачати на доньку ОСОБА_3, не може бути прийнятим до уваги, оскільки в супереч положенню ст.60 ЦПК України, на підтвердження цього не надано жодного доказу. Крім того, навіть якщо б така домовленість і існувала між сторонами, дана обставина не має правового значення при вирішенні питання про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

ОСОБА_10