ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,Мостової Г.І., Ізмайлової Т.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, припинення права власності та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, посилаючись на те, що він з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 листопада 2002 року до 24 березня 2014 року. Мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. У період шлюбу 06 липня 2012 року було придбано земельну ділянку для садівництва площею 0,0535 га (кадастровий НОМЕР_1), розташовану на території Ленінського району м. Дніпропетровська у садовому товаристві «Маяк-2» ділянка НОМЕР_2. Однак відповідачка забрала всі документи, утримує їх у себе, добровільно поділити майно не бажає.

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив поділити спільне майно подружжя, а саме земельну ділянку загальною площею 0,0535 га, яка розташована за адресою: садове товариство «Маяк-2», Ленінський район, м. Дніпропетровськ, ділянка НОМЕР_2, шляхом сплати відповідачу грошової компенсації у розмірі 9 959,00 грн та припинити право власності відповідача на частину спірної земельної ділянки, а також стягнути з відповідача 2 495,00 грн за отримання дублікатів документів на земельну ділянку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із необґрунтованості позовних вимог, оскільки відповідач заперечувала проти отримання грошової компенсації за половину вартості земельної ділянки, як того вимагає ч. 4 ст. 71 СК України, а також із того, що відповідач не вніс грошові кошти за половину вартості земельної ділянки на депозитний рахунок суду, як того вимагає ч. 5 ст. 71 СК України та ч. 4 ст. 365 ЦК України.

Проте повністю з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна з наступних підстав.

Судами установлено, що з 29 листопада 2002 року до 24 березня 2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу за спільні кошти подружжя за договором купівлі - продажу від 06 липня 2012 року вони придбали земельну ділянку для садівництва, площею 0,0535га, розташовану на території Ленінського району м. Дніпропетровська у садівничому товаристві «Маяк» ділянка НОМЕР_2, яку зареєстрували на ім`я відповідача.

Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо добровільного поділу вказаної земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» року роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив залишити спірну земельну ділянку у його особистій приватній власності, а відповідачу сплатити грошову компенсацію у розмірі половини вартості спірної земельної ділянки.

Згідно з висновком про експертну оцінку земельної ділянки вартість спірної земельної ділянки складає 19 918,00 грн.

Позивач не вніс на депозитний рахунок половину вартості спірної земельної ділянки, як того вимагає ч. 5 ст. 71 СК України.

Відповідач заперечує проти такого поділу спірної земельної ділянки, оскільки не згодна з експертною оцінкою земельної ділянки, однак з клопотанням про призначення судової експертизи не зверталася, хоча судом їй було роз'яснено таке право.

За таких обставин та з урахуванням вказаних роз'яснень, колегія суддів не може погодитися з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивач не вніс грошові кошти за половину вартості земельної ділянки на депозитний рахунок суду, а відповідач заперечувала проти отримання грошової компенсації вартості земельної ділянки, як того вимагає ч. 4 ст. 71 СК України, оскільки спір між сторонами залишився не вирішеним та відповідно не захищені їх права як співвласників земельної ділянки, які мають право на спірну земельну ділянку відповідно до ідеальних часток.

Крім того, встановивши, що відповідач заперечує проти отримання грошової компенсації вартості спірної земельної ділянки, а позивач на вніс вказаних коштів на депозитний рахунок суду, суд повинен був визначити ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності, а не відмовити в позові.

За таких обставин визнати ухвалені судові рішення законними і обґрунтованими не можна, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук