АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2927/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Степаненко О.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М.

з участю: відповідачки ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 жовтня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Промекономбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

15 липня 2013 року ПАТ КБ "Промекономбанк" звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 жовтня 2012 року між банком та відповідачем ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 25292 ЗП, згідно якого виданий кредит в сумі 20 000 грн. з виплатою 30 % річних з кінцевим терміном погашення до 25 жовтня 2013 року.

Однак відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 18.06.2013 року має заборгованість, яка складається з наступних сум: 6666,64 грн. - заборгованість за кредитом; 5515,66 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 1264,81 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 19,19 - пеня.

Тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором № 252923П від 23.10.2012 року у розмірі 13 466,30 грн., та судові витрати.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 жовтня 2013 року позов задоволений в повному обсязі.

Вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь позивача заборгованість у розмірі 13466,30 грн. за кредитним договором № 252923 від 23.10.2012 року, судові витрати у розмірі 229,40 грн., а всього 13695,70 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, вважаючи заочне рішення суду незаконним та ухваленим за неповного дослідження матеріалів справи, просить його скасувати і ухвалити по справі нове, яким відмовити ПАТ КБ «Промекономбанк» в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачкою зобов'язання за кредитним договором № 252923П від 23.10.2012 року не виконані.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Встановлено, що відповідно до укладеного договору № 252923П від 23.10.2012 року ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 20000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік. (а.с. 3-4).

Відповідно до п.2.1. кредитного договору, відповідачка зобов'язалася повернути кредит в повному обсязі до 22.10.2013 року.

Відповідно до п.2.2. кредитного договору, відповідачка повинна була щомісячно сплачувати банку за користування кредитом відсотки до останнього робочого дня кожного місяця.

Відповідно до п.2.5. договору, при порушенні позичальником зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.1.1., 2.2. договору, позичальник сплачує кредиторові пеню з розрахунку подвійної дисконтної ставки НБУ, діючої на момент настання прострочки від суми несплачених відсотків за кожен день прострочення.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства або інших вимог, що звичайно ставляться.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику в тимчасове користування на умовах, згідно цього договору та цільового його використання, кошти в сумі 20000 грн. (п. 3.1 договору)

Пунктом 4.1 кредитного договору від 23.10.2012 року визначено, що банк має право на примусове стягнення боргового зобов'язання у разі несвоєчасного погашення клієнтом кредиту або відсотків за його користування, у визначеному законом порядку.

В порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов'язання не виконав, в результаті чого станом на 18 червня 2013 року, згідно виписки документів по кредитному договору, за період з 23.10.2012 по 19.06.2013 року має заборгованість, яка складається з наступних сум: 6666,64 грн. - заборгованість за кредитом; 5515,66 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 1264,81 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 19,19 - пеня.

Відповідно до положень ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до норми ст. 629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору об'єктивно оцінив докази та дав їм належну правову оцінку, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

До апеляційної скарги апелянт подає квитанцію на 2000 грн., які вона сплатила 23 жовтня 2012 року і які, як вона вважає, не враховані при визначенні суми заборгованості станом на 18 червня 2013 року.

Як вбачається з наданої квитанції від 23.20.2012 року, зазначена сума 2000 грн. - це комісія за договором №25292ЗП від 23.10.2012 року, сплата якої передбачена п. 1.2 договору і проводиться в день надання кредиту за обслуговування рахунків в розмірі 10% від суми кредиту (а.с.3).

З інших квитанцій, доданих до скарги, вбачається, що відповідачкою проводилася сплата пені та відсотків по кредитному договору вже після ухвалення рішення судом (а.с.46-48).

Що стосується посилання апелянта ОСОБА_6 в скарзі на недійсність кредитного договору, зокрема пунктів 4.1,2.1,2.2, то колегія вважає зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Згідно з ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалі справи, ОСОБА_6 при укладенні кредитного договору були відомі усі суттєві умови договору, про що свідчать її особисті підписи в кредитному договорі, та не існувало ніяких інших умов, які б примусили останню прийняти умови на вкрай невигідних для себе умовах.

Тим більше, що питання про визнання вказаних пунктів договору у вигляді зустрічного позову нею не ставилося.

Не є підставою для скасування рішення і та обставина, що судом справу розглянуто з ухваленням заочного рішення, оскільки в позовній заяві позивачем ПАТ КБ «Промекономбанк» вказана адреса відповідачки ОСОБА_6 та сама, що і нею самою у заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі. Тобто, місце її проживання було відомим і не змінювалося. Тому не було підстав для виклику її в суд через оголошення у пресі, як це передбачено ч.9 ст.74 ЦПК, де зазначено, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі.

З цих підстав неявку її за отриманням повідомлень, а в подальшому і в суд, колегія розцінює, як небажання приймати участь у розгляді справи, де стоїть питання про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 жовтня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Промекономбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :