АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2973/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Пироженко (С.А.) С. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М.

представника позивача Попельнюх Т.І.

відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2015 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приват-Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приват-Банк» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.10.2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_6 було укладено кредитний договір. Відповідно до вказаного договору ПАТ КБ «Приват-Банк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 17875,12 доларів США на термін до 05.10.2012 року. ОСОБА_6 в свою чергу зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку встановлених кредитним договором.

Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого ОСОБА_6, має заборгованість - 55157,06 доларів США, яка складається:

-14660,35 доларів США - заборгованість за кредитом;

-3228,70 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-1051,26 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

-33579,91 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

-10,83 доларів США - штраф (фіксована частина).

-2626,01 доларів США - штраф (процентна складова).

У зв'язку з чим, представник ПАТ КБ «Приват-Банк» просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь заборгованість у розмірі 55157,06 дол. США.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «Приват-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 14660,35 доларів США, заборгованість по процентам за користуванням кредитом в сумі 3228,70 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 1051,26 доларів США, пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 33579,91 доларів США та 3654 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2015 року прийняте з порушення норм матеріального права та просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приват-Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції прийшов до висновку, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а відповідач порушив взяті на себе договірні зобов'язання, тому він повинен нести цивільно-правову відповідальність. Так як кредит брався в іноземній валюті, то і все виконання зобов'язання також повинне бути здійснене в іноземній валюті.

Проте колегія суддів повністю не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 08.10.2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_6 було укладено кредитний договір. Відповідно до вказаного договору ПАТ КБ «Приват-Банк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 17875,12 доларів США на термін до 05.10.2012 року. В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та відповідачем було укладено договір застави рухомого майна, за яким ОСОБА_6 надав в заставу автомобіль HYUNDAI SONATA, 2005 року випуску. Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29.10.2012 року було звернуто стягнення на заставний автомобіль в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 34214,53 долари США. Дане рішення виконане, автомобіль проданий, а кошти в сумі 7316,22 долара США, виручених від продажу автомобіля була врахована банком при здійсненні розрахунку за 2014 рік. Станом на 05.03.2015 року відповідач має заборгованість в сумі 55157,06 доларів США.

Пунктом 4.5 кредитного договору оговорено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п'ять років.

Так як в добровільному порядку ОСОБА_6 не виконує зобов'язання по поверненню кредиту, то позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених Законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

За приписами ст. ст. 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати, зокрема, операції з валютними цінностями, кредитні операції - операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання (ч. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 N 15-93).

Закон України "Про банки та банківську діяльність" N 2121-III від 07.12.2000 року розрізняє кредитні операції (ст. 49), в яких грошові кошти (у тому числі й в іноземній валюті) є предметом договірних зобов'язань та розрахункові банківські операції (ст. 51), у яких грошові кошти використовуються у якості засобу платежу.

З аналізу положень Декрету N 15-93 вбачається, що операція з використання іноземної валюти як засобу платежу за своїм змістом не охоплює операцію з надання кредиту в іноземній валюті; тобто вони є окремими валютними операціями. Індивідуальних ліцензій НБУ потребують валютні операції щодо надання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі та валютні операції щодо використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (абз. "в" та "г" ч. 4 ст. 5 Декрету N 15-93). Оскільки законодавством не встановлені межі щодо термінів та сум кредитів в іноземній валюті, для здійснення валютних операцій з надання кредитів резидентам в іноземній валюті банкам не потрібно одержувати індивідуальну ліцензію НБУ, передбачену абз. "в" ч. 4 ст. 5 Декрету N 15-93.

Відповідно до п. 5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.07.2001 N 275, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.08.2001 за N 730/5921, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Таким чином, одержання банком письмового дозволу НБУ на валютних операції є достатньою правовою підставою для здійснення валютних операцій з надання кредитів резидентам в іноземній валюті.

ПАТ КБ «ПриватБанк» має банківську ліцензію та письмовий дозвіл НБУ N 22-2 від 04.12.2001 року на здійснення операцій, в т. ч. з валютними цінностями, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, додаток до дозволу НБУ N 22-2 від 29.07.2003 року з правом залучення іноземної валюти на валютному ринку України.

Враховуючи викладене, укладення відповідачем спірного кредитного договору з позивачем в іноземній валюті не суперечить вимогам діючого законодавства, сторони були вільними у визначенні умов договору, зокрема, щодо валюти кредиту, а, отже, судом встановлено, що зазначені позивачем обставини, не можуть бути підставою для відмови в позові.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та в валюті, визначеними кредитним договором.

Виходячи з того, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима.

Ураховуючи викладене, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю").

Даний висновок знайшов своє відображення й у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі".

За таких обставин висновок суду першої інстанції про стягнення основного боргу (тіла кредиту в розмірі 14660,35 долара США та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3228,70 долара США) є правильним.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що положення ч. 2 статті 192 ЦК України , ч. 3 статті 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню про вирішенні питання про стягнення пені.

Відповідно до довідки, наданої позивачем, загальний залишок по тілу кредиту становить 14660,36 долара США, що на момент звернення до суду становить 338515,75 гривень; загальний залишок заборгованості по процентам становить 3228,70 доларів США, що на момент звернення до суду становить 74552,50 гривни. Таким чином, сума основного боргу в грошовій одиниці України становить 413068,25 гривень. Загальна сума нарахованої пені становить 33579,91 долара США, що на момент звернення до суду становить 775379,06 гривни; сума простроченої комісії становить 1051,26 долара США, що еквівалентно 24274,19 гривни. Таким чином, розмір неустойки (775379,06 гривни) значно перевищує суму основного боргу (413068,25 гривень).

Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір основного боргу. Такий висновок буде відповідати правовому висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 3 вересня 2014 року (справа N 6-100цс14).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про зменшення розміру неустойки до розміру основного боргу та стягнути з відповідача неустойку в сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень. Також підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача сума простроченої комісії 24274,19 гривни.

Так як судом першої інстанції невірно було застосовано норми матеріального права про стягнення неустойки та визначення грошової одиниці в якій стягується неустойка та прострочена комісія, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, то рішення суду першої інстанції підлягає до зміни з ухваленням нового рішення.

Посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції в своєму рішенні не зазначив суму боргу в гривневому еквіваленті є безпідставним, оскільки позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" ставились у валюті кредиту - доларах США.

Крім того, в п. 12 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ст. 533 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення штрафу (фіксована частина) в сумі 10,83 долара США та штрафу (процентна складова) в сумі 2626,01 долара США суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог діючого законодавства, штраф та пеня є різновидами неустойки, яку сторонами було визначено в якості відповідальності за неналежне виконання кредитних зобов'язань з погашення кредиту, сплати відсотків, комісії. Таким чином, за одне й теж порушення зобов'язання було передбачено подвійну відповідальність одного виду. В ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж саме правопорушення, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій (фіксованої частини та процентної складової). Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» погодився з такими висновками суду першої інстанції та не оскаржував їх в апеляційному порядку, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для перегляду рішення суду першої інстанції в цій частині, так як це погіршить становище ОСОБА_6 за його ж апеляційною скаргою.

Також безпідставними є твердження ОСОБА_6, що після реалізації банком належного йому автомобіля йому невідомо де поділися кошти від реалізації автомобіля, так як згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, кошти в сумі 7318,22 долари США після реалізації автомобіля з прилюдних торгів включена в розрахунок за листопад 2014 року як кошти внесені на погашення заборгованості. Зазначена обставина також перевірялась судом першої інстанції і їй надано правильну оцінку.

Будь-яких клопотань про застосування строків позовної давності ОСОБА_6 та його представником не заявлялось, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлено сторонами тривалістю п'ять років.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316, ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2015 року задоволити частково, а рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2015 року змінити, скасувавши його в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором в сумі 33579,91 доларів США та заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1051,26 долара США.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором в сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень та комісію за користування кредитом в сумі 24274,19 (двадцять чотири тисячі двісті сімдесят чотири) гривни та 19 коп.

Рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом в сумі в сумі 14660,35 доларів США, заборгованість по процентам за користуванням кредитом в сумі 3228,70 доларів США, стягненню судових витрат в сумі 3654 гривни та відмови в задоволенні решти позовних вимог залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржено до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу його проголошення.

Головуючий :

Судді :