АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/8165/15 Головуючий у 1-ій інстанції - Антипова Л.О.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

Суддів - Качана В.Я., Кирилюк Г.М.

При секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Кобилецького В»ячеслава Вікторовича, який діє за дорученням ОСОБА_2, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» і просив винести рішення, яким визнати недійсним кредитний договір №490075295 від 5.06.2008 року, за яким позивач отримав у відповідача кредитні кошти у сумі 24.858,14 дол.США на термін до 5.06.2015 року під 14.99%.

Послався на те, що в силу ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» Банк включив в договір несправедливі умови, зокрема, видав кредит в іноземній валюті, а тому має місце істотний дисбаланс прав та обов»язків сторін на користь Банку. Так, в разі настання певних подій, зокрема, підвищення курсу долара США по відношенню до гривні, як вважав позивач, для нього настануть негативні наслідки.

Оскільки, таким чином, на думку позивача, договір в момент його укладення не відповідав вимогам законодавства, в силу ст.ст.215,203 ЦК України його належить визнати недійсним.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року у позові відмовлено /а.с.49-52/.

В поданій апеляційній скарзі Кобилецький В»ячеслав Вікторович, який діє за дорученням ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Послався на доводи, викладені в позовній заяві.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність. Причини неявки сторони позивача, викладені в клопотанні Кобилецького В»ячеслава Вікторовича про відкладення розгляду справи, не можуть бути визнані судом поважними.

Заслухавши доповідь по справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, за заявою позивача, 5.06.2008 року між сторонами по справі позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір №490075295, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредитні кошти в розмірі 24.858,14 дол.США на придбання легкового автомобіля, зі сплатою 14,99 % річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 5.06.2015 року.

Відповідно до п.2.7. договору надання кредитних коштів проводиться шляхом видачі позивачу готівкових коштів в іноземній валюті і моментом надання кредиту є день видачі позивачу готівкових коштів в сумі Кредиту.

А, згідно до п.2.8. кредитного договору сторони домовились, що повернення кредиту повинно відбуватись у валюті, в якій видавався кредит, тобто, у доларах США.

Банк свої зобов'язання за договором виконав, надавши кредитні кошти позичальнику, в обумовленому договором розмірі та валюті, що не заперечувалось сторонами.

У травні 2015 року, позивач, ухиляючись виконувати договірні зобов»язання з повернення кредиту та відсотків, звернувся до суду з цим позовом і просив визнати указаний кредитний договір недійсним з посиланням на те, що його укладення не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки валютою цього договору є не гривня, а долари США.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив, зокрема, з того, що позивачем не доведено наявності дисбалансу прав та обов'язків сторін у спірному договорі та, відповідно, порушення його прав як споживача банківських послуг.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що надання кредиту в іноземній валюті та настання несприятливої фінансово-економічної ситуації в Україні не є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Так, відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За змістом ст.1054 ЦК України, банк надає позичальнику грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, право надання банками кредиту в іноземній валюті передбачено положеннями ЗУ «Про банки і банківську діяльність». Положення ч.1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо заборони надання споживчих кредитів в іноземній валюті не застосовуються, оскільки вказана норма була законодавчо закріплена в 2011 році, в той час як спірний кредитний договір було укладено в 2008 році.

Підставами ж недійсності правочину, відповідно до ст.215 ЦК Україниє недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України(наявність необхідного обсягу цивільної дієздатності, волевиявлення сторін тощо).

Разом з тим, як вбачається зі спірного кредитного договору, сторони (зокрема, в п. 1.1) визначили валютою договору долар США, а отже, волевиявлення ОСОБА_2 було спрямовано на отримання кредитних коштів саме в іноземній валюті.

Так, за змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, колегія суддів вважає, що відсутність письмового підтвердження про повідомлення Банком позивача щодо можливих ризиків, пов'язаних з укладенням кредитного договору в доларах США, не є підставою для визнання такого договору недійсним, оскільки споживач, маючи намір отримати кредит в іноземній валюті, міг передбачити несприятливу фінансово-економічну ситуацію, та, відповідно, розумів можливі наслідки у випадку настання вказаних вище ризиків економічного характеру.

Відповідальність сторін, зокрема, у разі настання таких ризиків, в повному обсязі регламентована пунктами спірного договору, кожен аркуш якого підписаний позивачем, а отже, він погодився з відповідними його положеннями. Жодної додаткової відповідальності позичальника в односторонньому порядку Банком не встановлювалося.

Відповідно до ст.36 Закону «Про Національний Банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Валютні курси, як зазначено у ч.1 ст.8 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління НБУ від12.11.2003 року №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема, до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони прийняли на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Позивач не довів, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що, що така зміна обставин не настане.

Таким чином заявлені позивачем вимоги про визнання кредитного договору недійсним суперечать положенням чинного законодавства про позику та кредит щодо повернення коштів у такій самій сумі та, відповідно, валюті.

Щодо посилання позивача на порушення Банком норм Закону України «Про захист прав споживачів» шляхом встановлення в договорі дисбалансу прав та обов'язків сторін, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що істотний дисбаланс прав та обов'язків споживача та продавця (виконавця) повинен мати комплексний вираз та не може проявлятися в окремому пункті (окремих пунктах) договору. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. З ст. 509 ІІК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності в спірному договорі дисбалансу прав та обов'язків сторін, оскільки вказаний договір на паритетних умовах регламентує права, обов'язки та відповідальність, як Банку, так і позичальника.

Доводи скаржника в тій частині, що відповідач ПАТ«Альфа-Банк» не мав ліцензії на здійснення валютних операцій були предметом дослідження в суді першої інстанції. При цьому суд обґрунтовано зазначив, що відповідно до ст.5 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій, що видаються Національним Банком України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17.07.2001 року №275, в п.5.3. якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМ України.

Отже, ПАТ«Альфа-Банк», як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій, мав право здійснювати валютні операції та надавати кредити в іноземній валюті.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача як споживача спірним кредитним договором не порушуються, а оскаржуване судове рішення ухвалено на повно з'ясованих обставинах з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кобилецького В»ячеслава Вікторовича, який діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді