У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Львівської області

від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що у період перебування у шлюбі з ОСОБА_2 з 1993 по 2009 рік відповідачем була придбана квартира АДРЕСА_1 та будинок по АДРЕСА_4, які позивач вважає спільним майном подружжя, яке підлягає поділу. У 2014 році, внаслідок погроз з боку відповідача фізичною розправою, вона вимушено покинула квартиру та виїхала до м. Києва, де винаймає житло.

З урахуванням доповнень і змін до позовних вимог, просила виділити їй та ОСОБА_2 кожному по Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та будинку по АДРЕСА_4.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 березня 2015 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частки у спільному майні подружжя - будинку по

АДРЕСА_4 Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частки у спільному майні подружжя - 3/10 частки квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 грудня

2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 березня 2015 року в частині визнання права на частку квартири АДРЕСА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 578/1000 частини квартири АДРЕСА_2. Виділено у власність ОСОБА_3 289/1000 частини квартири АДРЕСА_2. Виділено у власність

ОСОБА_2 711/1000 частини квартири АДРЕСА_2. У решті цих позовних вимог відмовлено. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання частки квартири АДРЕСА_2 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір в межах заявлених позовних вимог з урахуванням конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права.

Судом обґрунтовано враховано, що вартість однокімнатної квартири ОСОБА_2, яку він обміняв на квартиру АДРЕСА_2 у договорі міни від 12 серпня 1997 року становила 12187 грн, та визначено доплату за вказану квартиру у розмірі 16713 грн, що була сплачена за рахунок спільно набутих коштів подружжя.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М. Ситнік