Справа № 473/2363/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"23" листопада 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Висоцької Г.А.

при секретарі Радєвій Н.В.

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2015 року ПАТ КБ Приватбанк в особі представника ОСОБА_3 звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 28092,33 грн.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що 27.07.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, а відповідач зобов'язався щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 30 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що відповідачем умови кредитного договору не були виконані, позивач просить стягнути з неї прострочену заборгованість за кредитом станом на 30.04.2015 року у сумі 28092,33 грн.

В судове засідання представники позивача не зявлялися, надали на адресу суду заяви, в яких уточнювали, що складова заборгованості у розмірі 648,34 грн. є заборгованістю зі штрафу за виникнення прострочки за кредитом, а не заборгованістю за пенею та комісією за користування кредитом. Крім того було зазначено, що з вини відповідача було втрачено кредитну картку, до того ж вона вчасно не сповістила банк про крадіжку і за вироком суду вже стягнула з підсудної вкрадені кошти, тому має повернути позивачу борг.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю.

ОСОБА_2 суду пояснила, що станом на 23.09.2014 року кредитні кошти нею були повернуті банку в повному обсязі та знаходилися на картковому рахунку, а 29.09.2014 року в неї громадянкою ОСОБА_4 було викрадено мобільний телефон, гаманець з грошима та кредитну картку ПАТ КБ «ПриватБанк» на її імя, на рахунку якої знаходилися грошові кошти у розмірі 18000 грн.

Відповідач зазначила, що вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.12.2014 року з ОСОБА_4 на її користь стягнуто 20310 грн., з яких 18000 грн. кошти викрадені з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», проте остання вирок в частині стягнення грошових коштів не виконує, тому і вона не має змоги перевести вказані кошти в рахунок погашення кредитних зобовязань, щодо інших сум, то вони не підлягають стягненню відповідно до положень ст.. 617 ЦК України, тому просила суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по цивільній справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.07.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, а відповідач зобов'язався щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 30 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом (а.с. 8 ).

Своїм підписом у заяві позичальника відповідач підтвердив, що заява разом із памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.12.2014 року ОСОБА_4 було визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто на її користь з обвинуваченої ОСОБА_4 18310 грн. в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, 2000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 20310 грн. ( а.с. 65-66 ).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів обумовлено в заяві позичальника та Умовах та правилах надання банківських послуг.

Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі.

Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення) боржник не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен сплатити суму боргу в розмірі, передбаченому договором, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Правильність проведення розрахунку розміру заборгованості відповідачкою не оспорюється.

Але з урахуванням тієї обставини, що кошти у розмірі 18000 грн. були отримані з карткового рахунку не боржником, а іншою особою - ОСОБА_4 та використанні останньою, суд вважає, що обовязок повернути кредитодавцю грошові кошти у такій саме сумі, як то визначено вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.12.2014 року може бути покладено на відповідача ОСОБА_2, якій фактично відшкодовано матеріальні збитки, хоча реально рішення суду і не виконано, але вона не повинна відшкодовувати позивачу проценти та нести відповідальність за порушення грошового зобовязання оскільки зазначені факти не є наслідком свідомих дій відповідача та не може вважатись випадком або непереборною силою, що не залежить від його волі.

Суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача, щодо наявності обставин, визначених ст. 617 ЦК України, оскільки крадіжка кредитної карти є випадком , який дає підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання.

Випадком уважається обставина, яку не можна передбачити та попередити, а тому запобігти в певній ситуації.

У відповідності із ч 3 ст. 185 КК України Крадіжка це таємне викрадення чужого майна, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, що завдала значної шкоди потерпілому.

Отже вона може вважатися випадком, відтак наявні підстави для застосування ст. 617 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме 243,60 грн. грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 27.07.2011 року станом на 30.04.2015 року у розмірі 18000 ( вісімнадцять тисяч ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати: судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через місьскрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Висоцька Г.А.