Провадження № 2/161/4653/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О., при секретарі Кубяк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення, -
ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.04.2010 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір №73/С/2.
Відповідно до п.1.1. кредитного договору банк зобовязався надати ОСОБА_3 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 682434,53 грн., а остання зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 05.07.2006 року уклали договір іпотеки.
Просить суд, виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Струмівка, вул. Старицького, 41. Судові витрати витрати покласти на відповідачів.
Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. Просив суд, позов задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, проте належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи відсутність заперечення позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.
Судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 21.09.2009 року (а.с. 13-14 ) у справі за позовом закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, позов задоволено.
Рішення відповідачем не оскаржувалось, 19 жовтня 2009 року набрало законної сили і перебуває на виконанні.

22.06.2014 року банком було направлено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 вимоги про звільнення житлового приміщення в добровільному порядку (а.с.15). Однак такі вимоги відповідачами виконані не були.

За змістом ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст. 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

Як виняток допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону № 898-IV, так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Саме до цього зводяться правові висновки, зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), яка згідно зі статтею 3607 ЦПК України є обовязковою для судів, що зобовязані узгодити свою судову практику з рішеннями Верховного Суду України.

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Судом встановлено, що право власності на передану в іпотеку 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в м. Луцьк по вул. Чернишевського, 44, набуте ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 10.09.1999 року. Тобто, дане житло не було придбане за рахунок кредитних коштів.

Відповідно до висновків Верховного Суду України у випадку виселення з іпотечного майна, що не було придбане за рахунок кредиту, мешканцям необхідно надати інше житло.

З повідомлення Луцької міської ради від 23.11.2015 року №1.1-8/6826 вбачається, що станом на день розгляду справи судом в житловому фонді Луцької міської ради вільні житлові приміщення (квартири, кімнати в гуртожитках) відсутні.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що, оскільки, іпотечне майно було придбане не за рахунок кредитних коштів, інші жилі приміщення, які мають бути надані особам одночасно з виселенням відсутні, в задоволенні позову про виселення відповідачів слід відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 57, 88, 60, 88, 208, 209, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 589, 590 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», с у д

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовуПублічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_5