АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Шиманського В.Й.,

при секретарі: Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2,

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві про встановлення юридичного факту належності квартири на праві приватної власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у вказаній справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а тому ухвала підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Представник заявника ОСОБА_2 - в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, з підстав викладених в ній та просила задовольнити.

Заінтересовані особи, яка відповідно до ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, в судове засідання представників не направили, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності заінтересованої особи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з положень ч. 4 ст. 256 ЦПК України та вважав, що із заяви вбачається спір про право.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду та вважає його передчасним, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Законодавством України передбачено право особи на звернення до суду за захистом свого права у випадку втрати правовстановлюючого документа як в порядку ст. 392 ЦК України так і з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, тобто в порядку окремого провадження.

Як вбачається зі змісту заявлених вимог, заявниця просила суд встановити факт належності їй квартири АДРЕСА_1 на праві приватної власності, в порядку окремого провадження, посилаючись на те, що документ, який підтверджує належність їй на праві власності вказаної квартири було втрачено, в зв'язку з чим вона, будучи власником вказаної квартири фактично не може розпоряджатись своїм майном. У видачі дублікату заявнику було відмовлено, оскільки архівна справа по приватизації квартири не передавалась до органу приватизації Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Доказів того, що стосовно зазначеної квартири виник спір про право, матеріали справи не містять.

Зважаючи на те, що в справі відсутні дані про те, що факт, який просить встановити заявниця, може вплинути на права чи обов'язки інших осіб, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку заявниця здійснює дії, направлені на реалізацію свого права про встановлення юридичного факту, а тому є неправильними висновки суду щодо наявності спору про право.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Під час нового розгляду питання про відкриття провадження у справі, суду необхідно перевірити дотримання заявником вимог щодо змісту та форми заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦПК України у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

Крім того, частиною другою цієї статті встановлено, що до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Аналогічна роз'яснення надано судам у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суд України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» відповідно до якої вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 137 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 274 ЦПК. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст. 139 ЦПК постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Пунктом 17 вказано, що суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності.

Суд першої інстанції не врахував цих положень, та не звернув уваги, що заява не відповідає вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 258 ЦПК України, до заяви не додано довідку про неможливість відновлення втрачених документів відповідно до вимог ст. 258 ЦПК України, саме тією установою, якою видано свідоцтво.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/4040/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7116/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.