АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5795/15
Справа № 189/1423/14-ц
Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3, треті особи: реєстраційна служба Покровського районного управління юстиції в Дніпропетровській області, Покровська державна нотаріальна контора в Дніпропетровській області про визнання права власності, визнання частково недійсним свідоцтва на право власності та визнання частково недійсним договору дарування, визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування - Покровської селищної ради від 24 липня 1985 року № 50, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною позовною заявою, за якою просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, смт. Покровське, вул. Цикова, 50; визнати частково недійсним на 1/2 частку свідоцтво №2293 від 11 жовтня 1985 року на право особистої власності на жилий будинок за адресою: смт. Покровське, вул. Цикова, 50, видане ОСОБА_4; визнати частково недійсним на 1/2 частку договору дарування житлового будинку в смт. Покровське, вул. Цикова, буд. 50, оформлений на імя ОСОБА_5, визнати незаконним та скасувати рішення Покровської селищної ради від 24.07.1985 року за № 59 про визнання права власності на житловий будинок в смт. Покровське, вул. Цикова, 50 за ОСОБА_4 після смерті голови колгоспного двору ОСОБА_6, 11.11.1984 року, як такого, що суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси позивача. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що він народився 30.05.1982 року та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1. Так, будинок, в якому він проживав був колгоспним двором, головою якого була його прабабуся ОСОБА_6 та разом з нею в будинку мешкав ОСОБА_4 співмешканець ОСОБА_6 та батько позивача - ОСОБА_7 Згідно погосподарської книги, станом на 01.01.1961 року, за особистим рахунком №1969, головою господарства, яке перебуває в колгоспі «Родіна» є прабабуся ОСОБА_6, яка працювала в колгоспі «Родіна» з 1934 року. З відповіді Покровської селищної ради від 28.10.2013 року вбачається, що згідно з Інструкції ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах по господарський облік ведеться сільськими, селищними та міського радами в сільських населених пунктах, що розташовані на їхній території по господарський облік по смт. Покровське не ведеться з 1964 року. 11.11.1984 року ОСОБА_6 померла. Згідно витягу з рішення Покровської селищної ради від 24.07.1985 року №50, наданого 15.10.2013 року архівним відділом Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області вбачається, після смерті голови колгоспного двору ОСОБА_6, 11.11.1984 року, виконком прийняв рішення про визнання права власності на будинок, що розташований за адресою: смт. Покровське, по вул. Цикова,50 за ОСОБА_4 Однак, за вказаною адресою, окрім ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 також проживав позивач будучи неповнолітнім (2 роки). Таким чином, згідно з діючим на той час законодавством, після смерті голови колгоспного двору частка прабабусі переходить до інших членів колгоспного двору, включаючи неповнолітніх, тобто ОСОБА_4, батькові позивача ОСОБА_7 та позивачу як неповнолітньому, тобто кожний член колгоспу має по 1/3 частці майна колгоспного двору. З рішення Покровської селищної ради від 24.07.1985 року вбачається, що батько позивача ОСОБА_7 написав заяву, згідно з якої він погодився з тим, що право власності було визнано за ОСОБА_4, тобто він, можливо відмовився від своєї частки та вибув із членів колгоспного двору, отже членами колгоспного двору повинні бути залишитись: ОСОБА_4 та позивач. Так, рішенням Покровської селищної ради позивача було позбавлено права на частку майна колгоспного двору та визнано право власності за ОСОБА_4 на спірний будинок. Так, ОСОБА_4 згідно рішення Покровської селищної ради №50 від 24 липня 1985 року отримав свідоцтво №2293 від 11 жовтня 1985 року на право особистої власності на вищевказаний жилий будинок та вважав себе одноосібним власником даного будинку та 24 жовтня 1985 року зробив новий технічний паспорт на зазначений будинок. 09 жовтня 2004 року ОСОБА_4 подарував даний будинок своїй сестрі ОСОБА_5 13 жовтня 2004 року ОСОБА_4 помер та 26 жовтня 2004 року ОСОБА_5 зареєструвала право власності на будинок в Синельниківському МБТІ, однак про ці обставини позивачу було відомо в 2005 році. Так, 09 грудня 2008 року Межівським районним судом Дніпропетровської області було винесено заочне рішення про виселення позивача та його матері з вказаного будинку, також 21.04.2011 року Межівським районним судом Дніпропетровської області було винесено рішення про виселення позивача та його матері з вказаного будинку. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.10.2011 року апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції була відхилена, вищим спеціалізованим судом України 16.02.2012 року було відхилено касаційну скаргу матері позивача на рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду. 01.02.2013 року Межівським районним Дніпропетровської області винесено додаткове рішення про скасування реєстрації за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно позивача та його матері. В звязку з чим просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року ухвалено: в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Додатковим рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року ухвалено: в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування - Покровської селищної ради від 24 липня 1985 року № 50 - відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2011 року по справі № 2-8/2011, позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_8 та ОСОБА_2 задоволено та виселено відповідачів з житлового будинку по вул. Цикова,50 смт. Покровське Дніпропетровської області. В позовних вимогах по зустрічному позову ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про визнання договору дарування та заповіту житлового будинку по вул. Цикова,50, смт. Покровське Дніпропетровської області недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Покровської селищної ради народних депутатів Покровського району за № 50 від 24.06.1985 року про визнання ОСОБА_4 власником житлового будинку по вул. Цикова,50. смт. Покровське Дніпропетровської області, після смерті голови колгоспного двору ОСОБА_6, померлої 11.11.1984 року відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.10.2011 року по справі № 22-8152/2011 рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2011 року по справі № 2-8/2011 залишено без змін. Згідно вищевказаних рішень, судами було встановлено, що підстав для визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Покровської селищної ради народних депутатів Покровського району за № 50 від 24.06.1985 року про визнання ОСОБА_4 власником житлового будинку по вул. Цикова,5, смт. Покровське Дніпропетровської області, після смерті голови колгоспного двору ОСОБА_6, померлої 11.11.1984 року не має. Доводи, на підставі яких ОСОБА_8 прохала визнати недійсним та скасувати зазначене рішення не підтверджені належними доказами. Підстав для визнання договору дарування житлового будинку від 09.10.2004 року, який був укладений в письмовій і посвідчений державним нотаріусом Державної нотаріальної контори Покровського нотаріального округу ОСОБА_9, та зареєстровано в реєстрі під № 3134 не має. Доводи на підставі яких ОСОБА_8 прохала визнати договір дарування недійсним не підтверджені належними доказами. Факт належного виконання нотаріального посвідчення договору дарування між дарувальником ОСОБА_4 та обдарованою ОСОБА_5 був підтверджений свідком державним нотаріусом Державної нотаріальної контори Покровського нотаріального округу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що

на момент оформлення права власності за ОСОБА_4, законним представником позивача, як неповнолітнього, був його батько ОСОБА_7, за погодженням з яким і було визнано право власності на спірний будинок за ОСОБА_4Д, про що зазначено в рішенні Покровської селищної ради народних депутатів № 50 від 24.07.1985 року. Крім того, позивач вказує в своїх позовних вимогах що у відповідності до статті 123 Цивільного Кодексу УРСР в момент коли ОСОБА_4 став власником житлового будинку по вул. Цикова,50., смт. Покровське Дніпропетровської області, після смерті голови колгоспного двору ОСОБА_6, померлої 11.11.1984 року було порушено його право власності на частку в колгоспному дворі оскільки на момент прийняття цього рішення він був неповнолітнім і не міг знати по порушене право. Зазначені вимоги є безпідставними, оскільки позивач сам зазначає, що на момент смерті голови колгоспного двору ОСОБА_6, членами колгоспного двору був ОСОБА_4, його батько та він. В позовній заяві ОСОБА_2 стверджує що він проживав у спірному будинку з 11.11.1984 року, але зазначене твердження не підтверджується жодними письмовими доказами, оскільки в домовій книзі на яку посилається позивач в якості доказу, який підтверджує факт проживання у спірному будинку з 11.11.1984 року відсутній штамп Синельниківського МБТІ, тобто домова книга оформлена не належним чином, а тому не може виступати в якості доказу. В судовому засіданні позивач пояснив, що дізнався про те що спірний будинок належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності № 2293 від 11.10.1985 року, та в подальшому був ним подарований своїй сестрі ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 09.10.2004 року, який був укладений в письмовій формі і посвідчений державним нотаріусом Державної нотаріальної контори Покровського нотаріального округу ОСОБА_9, та зареєстровано в реєстрі під № 3134 в 2005 році. Позовні вимоги стосовно нібито своїх прав на спірний будинок позивач подав в вересні 2014 року тобто після спливу майже 10 років, з моменту коли він дізнався що спірний будинок належить ОСОБА_5 Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто строк на визнання договору дарування від 09.10.2004 року, який був укладений в письмовій формі і посвідчений державним нотаріусом Державної нотаріальної контори Покровського нотаріального округу ОСОБА_9, та зареєстровано в реєстрі під № 3134 сплив в 2008 році.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, судова колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини сторін виникли щодо виділу частки колишнього колгоспного двору, визнання свідоцтва про право власності та правочинів недійсними, визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування - Покровської селищної ради від 24 липня 1985 року № 50 щодо визнання права власності на житловий будинок.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що за адресою житлового будинку по вул. Цикова,50 смт. Покровське Дніпропетровської області до 11 жовтня 1985 року знаходився колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_6 та яка померла. Згідно рішення Покровської селищної ради від 24.07.1985 року № 50 після смерті голови колгоспного двору ОСОБА_6, 11.11.1984 року, виконком прийняв рішення про визнання права власності на будинок, що розташований за адресою: смт. Покровське, по вул. Цикова,50 за ОСОБА_4 на підставі заяви ОСОБА_7 (а.с.16). ОСОБА_4 на підставі вказаного рішення селищної ради отримав свідоцтво на право особистої власності на вищевказаний жилий будинок № 2293 від 11 жовтня 1985 року на право особистої власності на вищевказаний жилий будинок (а.с.28). Згідно договору дарування від 09 жовтня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Державної нотаріальної контори Покровського нотаріального округу ОСОБА_9, та зареєстровано в реєстрі за № 3134 ОСОБА_4 подарував даний будинок своїй сестрі ОСОБА_5 13 жовтня 2004 року ОСОБА_4 помер та 26 жовтня 2004 року ОСОБА_5 зареєструвала право власності на будинок в Синельниківському МБТІ. Про вказані обставини позивачу стало відомо в 2005 році.

Доводи позивача про те, що він був членом колгоспного двору на час смерті ОСОБА_6 не підтверджено доказами у справі, а саме: не є доведеним, що позивач у віці 2 роки проживав з членом колгоспного двору своїм батьком та був зареєстрований за цією адресою, та спростовується встановленим фактом вищевказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, непроживання позивача та його матері за вказаною адресою.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач в судовому засіданні апеляційної інстанції не зміг пояснити, чому його мати на вказаний період часу не проживала з ним, як малолітньою дитиною у вказаному будинку, не була членом колгоспного двору.

Відповідно до статті 121 Цивільного Кодексу УРСР володіння користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

При відсутності спору про володіння, користування або розпорядження майном колгоспного двору вирішується судом за позовом будь-якого члена двору який досяг 16 років. Особи віком від пятнадцяти до шістнадцяти років можуть такий позов предявити за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а позов в інтересах осіб що не досягли пятнадцяти років, може бути предявлений їх батьками (усиновителями) або опікуном.

На момент оформлення права власності за ОСОБА_4, його законним представником як неповнолітнього був його батько ОСОБА_7, за погодженням з яким і було визнано право власності на спірний будинок за ОСОБА_4Д, про що зазначено в рішенні Покровської селищної ради народних депутатів № 50 від 24.07.1985 року.

Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування - Покровської селищної ради від 24 липня 1985 року № 50, оскільки не встановлено не відповідності цього рішення селищної ради діючому на той час законодавству.

Відповідно до вимог статей 123і 126 Цивільного кодексута роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 10 постанови N 3 від 2 березня 1973 р. "Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього", розмір частки колишнього члена колгоспного двору в спільному майні, що належить дворові і збереглося після його перетворення в господарство робітників та службовців (якщо на час припинення існування двору цей член не втратив права на неї), встановлюється згідно зі ст. 123 Цивільного кодексу. Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх членів двору, в тому числі непрацездатних і неповнолітніх. Майно, придбане після перетворення колгоспного двору в господарство робітників чи службовців, підлягає поділу за нормами, що регулюють поділ спільної часткової власності.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років поспіль до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включаються час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, а також хвороба).

З огляду на вказані вимоги Закону, які діяли на спірний період часу, правових підстав для задоволення позову про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, смт. Покровське, вул. Цикова, 50 за позивачем не має за недоведеністю, що він був членом колгоспного двору.

Відповідно до статті 71 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Тобто строк на визнання свідоцтва про право власності № 2293 від 11.10.1985 року виданого на підставі рішенні Покровської селищної ради народних депутатів № 50 від 24.07.1985 року сплив у 2008 році, оскільки судом встановлено, що про порушене право позивач дізнався в 2005 році.

Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто строк на визнання договору дарування від 09.10.2004 року, який був укладений в письмовій формі і посвідчений державним нотаріусом Державної нотаріальної контори Покровського нотаріального округу ОСОБА_9, та зареєстровано в реєстрі під № 3134 сплив в 2008 році. Про застосування строку позовної давності заявлено відповідачами у справі (а.с.80,152).

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 27 серпня 2014 року, то у задоволенні позову про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 11 жовтня 1985 року та договору дарування від 09 жовтня 2004 року судом першої інстанції правомірно відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду та стосуються переоцінки доказів у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_10