У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 12 вересня 2006 року ОСОБА_1 отримала кредит на строк до 12 місяців, тобто до 12 вересня 2007 року, у сумі 2 095 грн 60 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та банком договір.

Відповідно до умов цього договору відповідач взяв на себе зобов'язання щомісячно здійснювати погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у строки і розмірах, встановлених договором.

Однак ОСОБА_1 не виконала свої договірні зобов'язання і станом на 5 червня 2014 року за нею рахувалася заборгованість у розмірі 22 793 грн 40 коп., з якої: 1 138 грн. - заборгованість за кредитом; 7 049 грн 81 коп. - заборгованість за відсотками; 13 044 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; а також штрафів: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 061 грн 59 коп. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий судовий розгляд.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» виходив із висновку судово-почеркознавчої експертизи від 1 квітня 2015 року, яким встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 у заяві позичальника № DNH4KS76740067 від 12 вересня 2006 року, який міститься зі зворотної сторони документа в графі «підпис», розташований між графами «Позичальник» та «дата», виконаний не самою ОСОБА_1, а іншою особою. Цей підпис виконано з ретельним наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_1 шляхом попереднього тренування.

Тобто, відповідач не підписувала договір та не отримувала від банку картку з лімітом коштів, відповідно ОСОБА_1 не приймала на себе будь-яких зобов'язань за даним договором, а тому вона не повинна сплачувати банку будь-які грошові суми за даним договором, що відповідає вимогам ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України.

З такими висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судами було встановлено, що позивач, як на підставу своїх позовних вимог щодо наявності між ним та відповідачем договірних зобов'язань, посилався на заяву № DNH4KS76740067, яка підписана між сторонами 12 вересня 2006 року (а. с. 6). Згідно умов цієї заяви та Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» позичальник отримав кредит на строк до 12 місяців - до 12 вересня 2007 року у сумі 2 095 грн 60 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати на користь банку відсотки за користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом. Дана заява підписана з однієї сторони представником ПАТ КБ «Приватбанк» та з іншої сторони містить реквізит підпису відповідача ОСОБА_1

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 402 від 1 квітня 2015 року, складеного судовим експертом Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Петровим С.В., встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у заяві позичальника № DNH4KS76740067 від 12 вересня 2006 року, який міститься зі зворотної сторони документа в графі «підпис», розташований між графами «Позичальник» та «дата», виконаний не самою ОСОБА_1, а іншою особою. Цей підпис виконано з ретельним наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_1 шляхом попереднього тренування (а. с. 167-169).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У той же час, відповідно до чч. 2,3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Суди, обґрунтовуючи свою позицію щодо відмови у позові, в основу ухвалених рішень зіслалися лише на висновок судово-почеркознавчої експертизи № 402 від 1 квітня 2015 року. У порушення вищезазначених норм закону не надали йому належну оцінку у сукупності з іншими доказами у справі для встановлення факту укладення чи неукладення кредитного договору між сторонами, зокрема, щодо його підписання відповідачем ОСОБА_1.

Крім цього, суди не звернули увагу на те, що для укладення кредитного договору відповідач надав паспорт та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, ці документи подавалися в оригіналах, разом із тим, відповідач не довів, що вказані документи ним були втрачені та пред'являлися банку іншою особою. У заяві позичальника від 12 вересня 2006 року зазначена конфіденційна інформація, яка не могла бути відома третім особам та була повідомлена банку саме відповідачем.

Виходячи із зазначеного висновок судів про відмову у позові у зв'язку з непідписанням відповідачем кредитного договору є передчасним.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Г.В. Юровська А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Головуючий Судді: