У х в а л а

12 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Григор'євої Л.І., Лященко Н.П.,-
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю., про визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «ПриватБанк», ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю., про визнання договору іпотеки недійсним.

На обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_4 зазначав, що з 1982 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Про те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2005 року розірвано шлюб між ним та ОСОБА_5, йому не було відомо, оскільки вони з дружиною продовжували проживати однією сім'єю. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 липня 2013 року вищезазначене рішення першої інстанції скасовано, а провадження у справі закрито. У 2006 році його дружина придбала квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 березня 2013 року шлюб між подружжям було розірвано та розподілено спільне майно подружжя, в тому числі спірну квартиру. У 2013 році від державного виконавця при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки позивачу ОСОБА_4 стало відомо, що без його згоди дружина уклала з банком договір іпотеки на спірну квартиру. ОСОБА_4 вважає, що даний договір необхідно визнати недійсним, оскільки, він укладений без його згоди.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 червня 2014 року позов задоволено частково. Визнано частково недійсним договір іпотеки від 3 листопада 2006 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5, в частині належної ОСОБА_4 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 8 грудня 2014 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвалених у справі судових рішень та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 60, 65 Сімейного кодексу України (далі - СК України); частини першу статті 358, статей 361, 578 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); частини третю статті 5 та частини другої статті 6 Закону України «Про іпотеку».

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2010 року, 29 червня 2012 року, 8 серпня 2012 року, 8 жовтня 2012 року, 11 червня 2014 року та постанову Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування в подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовим рішенням у подібних правовідносинах слід розуміти таке, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що скасування апеляційним судом Харківської області рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 24 червня 2005 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та закрито провадження у справі лише 23 липня 2010 року в зв'язку з відмовою ОСОБА_5 від позовних вимог, не може бути підставою для визнання спірного договору іпотеки недійсним, оскільки квартира була придбана не за сумісні кошти подружжя, а за кредитні кошти, які надавалися ОСОБА_5 банком.

Суди попередніх інстанцій до спірних правовідносин не застосували статті 60, 65 СК України, частину першу статті 358, статі 361, 578 ЦК України, частину третю статті 5 та частину другу статті 6 Закону України «Про іпотеку», про неоднакове застосування яких ОСОБА_4 подано заяву про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року та на підтвердження існування неоднакового застосування яких до заяви додано ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2010 року, 29 червня 2012 року, 8 серпня 2012 року, 8 жовтня 2012 року, 11 червня 2014 року та постанову Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року.

Зазначені рішення не можуть бути підставою для задоволення заяви, оскільки вони прийняті у справах, у яких зміст, підстави позовних вимог та встановлені судами фактичні обставини відмінні від справи, рішення в якій переглядається.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також не свідчать про невідповідність рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю., про визнання договору іпотеки недійсним до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді: В.М. Сімоненко
Л.І. Григор'єва
Н.П. Лященко