У х в а л а

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В., Cтупак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові, держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області про відшкодування шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові, держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області про відшкодування шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2011 року визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові (далі - УПФУ в м. Чернігові) щодо виплати їй підвищення до пенсії у тому розмірі, що виплачувались відповідачем, зобов'язано УПФУ в м. Чернігові провести перерахунок пенсії з підвищенням її розміру як дитині війни на 30 % мінімальної пенсії за віком, тобто на майбутнє, оскільки перерахунок не був здійснений. Також судовим рішенням зобов'язано відповідача з 22 жовтня 2010 року провести відповідні виплати на її користь за виключенням виплаченого підвищення до пенсії за вказаний період. На підставі цього рішення відповідач здійснив їй підвищення пенсії як дитині війни, але на свій розсуд, по 27 травня 2011 року та виплатив ці кошти, а за період після 27 травня 2011 року судове рішення не виконав. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2012 року встановлено, що відповідач з власної ініціативи, без звернення до суду з приводу роз'яснення рішення суду, обмежив її права шляхом встановлення всупереч постанови суду терміну виплати підвищення до пенсії як дитині війни, але з 22 жовтня 2010 року по 27 травня 2011 року. Зазначала, що такими неправомірними діями відповідача їй завдано матеріальної шкоди у розмірі 10 737 грн 30 коп.

Ураховуючи наведене, позивачка просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь суму завданої майнової шкоди у розмірі 10 737 грн 30 коп.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 25 лютого 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2015 року касаційну скаргу задоволено частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 25 лютого 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволено позов частково.

Стягнуто з УПФУ в м. Чернігові на користь ОСОБА_1 10 737 грн 30 коп матеріальної шкоди.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області про відшкодування шкоди відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити ухвалу апеляційного суду, скасувавши її в частині відмови у задоволенні позову до Держави Україна, та задовольнити вимоги, викладені в позові, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі УПФУ в м. Чернігові просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до УПФУ в Деснянському районі м. Чернігова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, з урахуванням ухвали цього суду від 14 червня 2011 року про виправлення описки, визнано дії органу УПФУ в м. Чернігові щодо виплати пенсії у меншому розмірі неправомірними, та зобов'язано УПФУ в м. Чернігові провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її розміру як дитині війни на 30 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 22 жовтня 2010 року та здійснити відповідні виплати на користь позивачки за виключенням виплаченого підвищення до пенсії за вказаний період.

Протоколом УПФУ в м. Чернігові від 7 липня 2011 року в добровільному порядку було виконано судове рішення, згідно з яким було нараховано та виплачено суму 1 256 грн 66 коп. за період з жовтня 2010 року по липень 2011 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що УПФУ в Деснянському районі м. Чернігова, провівши їй перерахунок пенсії по липень 2011 року, не виконав рішення суду та фактично обмежив термін виплати пенсії у підвищеному розмірі, чим завдав їй збитків в розумінні ст. 22 ЦК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

У ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Аналіз наведених норм права вказує на те, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією ( у даній справі - органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно зі ст. 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Судом установлено, що постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2012 року встановлено, що відповідач з власної ініціативи, без звернення до суду з приводу роз'яснення рішення суду, обмежив права ОСОБА_1 шляхом встановлення всупереч постанови суду терміну виплати підвищення до пенсії як дитині війни з 22 жовтня 2010 року по 27 травня 2011 року і цією постановою визнано неправомірними дії УПФУ в Деснянському районі м. Чернігова по обмеженню перерахунку строком до 27 травня 2011 року та визнано неправомірним розпорядження УПФУ в Деснянському районі м. Чернігова від 2 липня 2011 року № 165021 щодо обмеження строку перерахунку по 27 травня 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, УПФУ в м. Чернігові вчинено неправомірні дії і це встановлено судовим рішенням, і зазначеними діями позивачці завдано збитків.

Таким чином, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, встановивши, що неправомірними діями УПФУ в м. Чернігові, які встановлені постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2012 року, ОСОБА_1 завдано збитків у сумі недоотриманого підвищення до пенсії, дійшов правильного висновку, що вони підлягають відшкодуванню.

Отже, до зазначених висновків суд апеляційної інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи апеляційним судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскарженого судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду з їх оцінки, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Cтупак