Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1202/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Гарбуз О. А.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

10.06.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді - Суровицької Л.В.,

суддів - Авраменко Т.М., Суржика М.М.,

при секретарі: Крисановій Ю.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позов обгрунтовувала тим, що їй на праві власності належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1. 30 травня 2014 року у вказаному житловому будинку зареєструвала своє місце проживання відповідач, але в будинку не проживала і не проживає. Оскільки реєстрація відповідача перешкоджає їй реалізувати своє право на продаж житлового будинку, просила суд визнати відповідача такою, що втратила право користування будинком (а.с.21-22).

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.45-46).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення її позову (а.с.47-48).

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, а відповідач заперечила проти них і просила рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 16 травня 2006 року, ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.5). Житловий будинок однокімнатний, загальна площа - 34,8 кв.м., житлова - 15,1 кв.м. (а.с.7).

У вказаному житловому будинку зареєстрована з 30 травня 2014 року ОСОБА_3, донька позивача, що підтверджується фотокопіює її паспорта (а.с.13-16).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними, позивач добровільно надала згоду на реєстрацію у будинку своєї доньки, відповідач, як член сім'ї власника будинку не проживає у ньому з вересня 2014 року, тобто менше одного року, тому підстави для застосування ст.405 ЖК України відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Відповідно до акту обстеження від 09 лютого 2015 року (а.с.10) , складеного комісією в складі депутатів РІвнянської сільської ради , у будинку АДРЕСА_1 , ніхто не проживає, особисті речі ОСОБА_3 в будинку відсутні, вона у будинку ніколи не проживала.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є донькою позивача.

У травні 2014 року після народження дитини, за домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_2 дозволила доньці проживати разом з сім єю у належному їй на праві власності житловому будинку АДРЕСА_1 та надала згоду на її реєстрацію у цьому будинку, оскільки така реєстрація була необхідна відповідачці для отримання допомоги на утримання дитини до досягнення нею трьох років. Сторони домовились, що відповідач буде зареєстрована у будинку та буде проживати у ньому до того часу, поки не знайде іншого житла.

Відповідач 30 травня 2014 року зареєструвалась у вказаному будинку, проте не вселилась у нього, оскільки, як пояснила в судовому засіданні апеляційного суду, у будинку до того проживала особа, хвора на туберкульоз, тому вона не могла вселитись туди з новонародженою дитиною. За таких обставин за згодою батьків, відповідач проживала поряд у їхньому будинку АДРЕСА_2 разом з ними протягом чотирьох місяців, після чого з чоловіком та меншою дитиною вимушена була виїхати до м. Кіровограда, де сім'я тимчасово винаймає квартиру.

Вказані обставини не заперечуються позивачем.

Сторонами не заперечується, що між ними склались неприязні стосунки, оскільки позивач звернулась в суд з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її старшого сина, який проживає разом з позивачкою.

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку про те, що позивач, як власник житла, надала згоду на проживання відповідача у спірному житловому будинку до того часу, поки вона не знайде інше постійне місце проживання та реєстрації. На час розгляду справи та ухвалення рішення, відповідач не проживала у спірному будинку менше одного року, тому суд, з урахуванням її права на користування вказаним житлом, а отже з урахуванням можливості скористатись правом на вселення у будинок до цього строку, прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час ухвалення рішення. Тому відмова в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не доведено відсутність відповідача без поважних причин понад один рік не позбавляє позивача права на звернення до суду з тими самими вимогами, але з урахуванням інших обставин.

Суд повно і всебічно з'ясував обставини справи, дав їм правильну юридичну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308,313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: