АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

25 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Качана В.Я., Рейнарт І.М.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року,

встановила:

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» (надалі - TOB «Сент Софія Проперті Менеджмент») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 01.11.2013 р. по 31.10.2014 р. в сумі 23 465,98 грн.

В обґрунтування позову зазначило, що ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» є балансоутримувачем та виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1, а ОСОБА_2, як власник квартири у багатоповерховому будинку, відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем житлово-комунальних послуг. В порушення вимог ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ОСОБА_2 ухиляється від виконання свого обов'язку щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг та письмового оформлення правовідносин, що фактично існують між нею та товариством. При цьому відповідач фактично споживає житлово-комунальні послуги, які їй надаються ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент», не відмовляючись від їх отримання, що свідчить про прийняття нею пропозиції укласти договір у відповідності до ст. 642 ЦК України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» 23465,98 грн., судові витрати в сумі 243,60 грн., а всього 23 709,58 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції визнав встановленим факт, що позивач є балансоутримувачем та виконавцем житлово-комунальних послуг, хоча таке твердження не відповідає дійсності та не було підтверджене належними доказами.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 17.01.2011 року було встановлено, що позивач не мав права особисто надавати житлово-комунальні послуги мешканцям будинку, оскільки такий вид діяльності не передбачений його Статутом.

Суд першої інстанції визнав встановленим факт, що позивач направляв, а відповідач отримав оферту щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, та факт, що відповідач фактично споживає комунальні послуги, хоча таке твердження не відповідає дійсності і не підтверджене позивачем жодними доказами.

Станом на дату отримання відповідачем свідоцтва про право власності квартира була в непридатному для проживання стану. На даний час в квартирі проживати неможливо.

Позивач, як виконавець певних видів житлово-комунальних послуг, не надав сертифікату відповідності якості цих послуг згідно із законом, а також ліцензії на здійснення певного виду господарської діяльності у сфері житлово-комунальних послуг.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в обгрунтування розрахунку, відповідно до якого нараховувалась плата за послуги, в підтвердження надання вказаних послуг та їх обґрунтованості, враховуючи відсутність між відповідачем та позивачем договірних відносин, що підтверджує відсутність підстав у суду першої інстанції для задоволення позову.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник TOB «Сент Софія Проперті Менеджмент» - Цегульська М.О. просила апеляційну скаргу відхилити,а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що складається з трьох кімнат, жилою площею 79,30 кв.м., загальною площею 122 кв.м. (а.с.6).

Згідно довідки форми №3 в квартирі АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_2 на праві власності, зареєстрованих осіб не має (а.с.71).

Відповідно до договору про надання послуг з утримання на балансі та управління житловим комплексом ( з відкладальною обставиною) від 26.08.2010 року, укладеного між ОСББ «Раїси Окіпної,18» та ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент», позивач є виконавцем послуг з утримання та обслуговування житлового комплексу по АДРЕСА_1 (а.с.76-80).

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 1164 від 24 грудня 2010 року встановлено тарифи та структуру тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в тому числі для ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» по будинку АДРЕСА_1. Тариф за 1 кв.м. загальної площі квартири вказаного будинку за місяць (з ПДВ), крім квартир першого поверху, затверджено в розмірі 13,03 грн. (а.с.75).

Як вбачається з наданого суду розрахунку, заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги обраховано саме з розрахунку 13,03 грн./кв.м. (а.с.64).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2015 р., з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» стягнуто заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 28 860,89 грн., що виникла за період до листопада 2013 року (а.с. 100-108).

Положеннями ст. 156, 162 ЖК Української РСР встановлено, що власник та повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинків (квартир) і придомової території та проведенню ремонту. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст.179 цього Кодексу користування квартирами приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2, 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (назва Правил в редакції Постанови КМ №5 (5-2009-п) від 14.01.2009), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності або договором найму. Власник квартири зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги » відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статтею 20 цього Закону визначені обв'язки споживача житлово-комунальних послуг, зокрема, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Однак відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Доводи відповідача про відсутність пропозиції з приводу укладення договору про надання житлово-комунальних послуг спростовується наданими суду доказами (а.с. 83).

Згідно наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 01.11.2013 р. по 31.10.2014 р. позивачу, як власнику квартири, що розташована в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1, нараховувалась відповідна плата за надані житлово-комунальні послуги, яка не сплачувалась, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Доказів неотримання чи несвоєчасного (або не в повному обсязі) отримання відповідачем житлово-комунальних послуг в спірний період суду першої інстанції надано не було.

За положеннями ч.1 статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення забороняється.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У відповідності до п.25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, самовільне відключення від мереж централізованого опалення забороняється.

Матеріали справи не містять доказів, які б засвідчили факт відключення квартири позивача від мереж централізованого теплопостачання та ненадання їй послуг з постачання тепла.

Крім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча)теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Враховуючи ту обставину, що до стояка в межах квартири відповідача підведено централізоване опалення, остання у визначений законом спосіб не провела відключення своєї квартири від мереж теплопостачання, фактичне не проживання відповідача у вищевказаній квартирі не є підставою для звільнення її від оплати за послуги, що їй надаються.

За таких підстав доводи відповідача про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості є необґрунтованими.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Кмиєва від 17.01.2011 р. вирішено спір з приводу скасування припису від 27.09.2010 р. №0310/06701, в якому було зафіксовано, що в додатку до договору про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій не зазначено надання споживачам послуг з технічного обслуговування систем відео нагляду, охоронної сигналізації та конролю доступу до помешкання.

Вказаною постановою не встановлено той факт, що позивач не має права надавати житлово-комунальні послуги мешканцям будинку АДРЕСА_1

Питання щодо якості житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем у вказаному будинку, не було предметом розгляду в даній справі судом першої інстанції.

Разом з тим, відповідач не позбавлена можливості захистити своє право в суді у випадку заподіяння діями позивача шкоди її майну внаслідок незадовільного утримання будинку чи надання не в повному обсязі послуг, відповідно до законодавства.

У випадку відмови в укладенні договору на надання житлово-комунальних послуг, які виконавець повинен підготовити відповідно до типового договору, відповідач не позбавлена можливості захистити своє право шляхом звернення до суду з позовом про визнання договору укладеним відповідно до умов типового договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/14452/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.