Справа № 459/3015/14 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1538/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1; Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 4 грудня 2014 року, у справі за позовом КП «Червонограджитлокомунсервіс» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 4 грудня 2014 року задоволено позов КП «Червонограджитлокомунсервіс» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Стягнуто солідарно з відповідачів в користь позивача 1369,07 грн. заборгованості.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4 ОСОБА_2 вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. У апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що протягом багатьох років ним оплачувалися послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в частині, за виключенням послуг, які фактично йому не надавались.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Судом встановлено, що КП «Червонограджитлокомунсервіс» є належним балансоутримувачем та виконавцем житлово-комунальних послуг у будинку № 4 по вул.Мазепи, в м.Червонограді Львівської області.

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджує довідкою КП «Комінтех» № 4979 від 12 травня 2014 року. В даному помешканні зареєстровані члени його сім'ї, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

22 лютого 2013 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових територій, відповідно до рішення Апеляційного суду Львівської області від 30 серпня 2010 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 5 січня 2011 року, а саме з врахуванням, прийнятого в експлуатацію індивідуального опалення, що потягло за собою виключення таких послуг як технічне обслуговування систем гарячого водопостачання, підготовка житлових будинків до осінньо-зимового періоду в частині підпункту, що стосується ЦО та гарячого водопостачання.

З матеріалів справи, а саме з протоколу розбіжностей від 27 лютого 2014 року, вбачається, що сторони не досягли згоди стосовно двох інших видів послуг, зокрема технічного обслуговуваня внутрішньобудинкових систем опалення та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем ЦО.

Відповідно до ухвали Червоноградського міського суду Львівської області від 2 липня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою колегії судової палати цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 1 грудня 2013 року, - визнано належним чином укладеним договір від 22 березня 2013 року, укладений між КП «Червонограджитлокомунсервіс» та ОСОБА_4

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини.

На підставі наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку, що у спірний період між сторонами існували договірні зобов'язання.

Окрім цього на виконання зазначених договорів наказом директора КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 19 квітня 2013 року № 166 припинено нарахування з 30 серпня 2010 року для оплати відповідачами за наступні послуги: технічне обслуговування систем гарячого водопостачання, підготовка житлових будинків до осінньо-зимового періоду в частині підпункту, що стосується ЦО та гарячого водопостачання, замінивши підпунктом для будинків з центральним опаленням; повірка та ремонт теплових лічильників.

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.З ст.20 цього Закону обов"язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.З ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно ч.2 ст.156 ЖК України повнолітні члени сім'ї власника теж зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) придомової території та проведення ремонту.

Суд приходить до висновку про обов"язок всіх відповідачів брати участь в утриманні майна, що належить власникам квартир у багатоповерховому будинку на праві приватної власності, зокрема виходячи із положень ч.2 ст.382 ЦК України, це приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне , електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або в середині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень які розташовані у житловому будинку.

Системний аналіз положень ст.ст.2,9,10,189,190 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що правовідносини пов'язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг , за своєю природою не є житловими.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством України.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово- комунальні послуги у вигляді пені.

Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільною, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комуна послуг.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії; здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, грошовим зобов'язанням.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частини перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Суд прийшов до вірного висновку, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, в сумі 1283,17 грн. заборгованості.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі наявних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 4 грудня 2014 року залищити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Судове рішення набрало законної сили

Суддя Т.І. Приколота

Дата оформлення

Помічник судді М.Б. Борачок