Справа № 351/2681/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2480/2015
Головуючий у 1 інстанції Боднарук М.В. М. В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника апелянта - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Снятинської міської ради до ОСОБА_3 про визнання недійсними державних актів на право власності, договору купівлі-продажу земельної ділянки та повернення земельної ділянки, з апеляційною скаргою міського голови Снятинської міської ради на рішення Снятинського районного суду від 23 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року представник Снятинської міської ради вернулись з даним позовом та просив ухвалити рішення про визнання недійсним та скасувати державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 24 травня 1999 року, виданий на ім'я ОСОБА_5, договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 серії АВА №189320 від 26 травня 1999 року, державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 12 липня 1999 року, виданий на ім'я ОСОБА_3 та повернути земельну ділянку площею 0,1298 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 власнику.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтував тим, що у зв'язку з неналежним виконанням своїх службових обов'язків інженером-землевпорядником ОСОБА_6, не перевіреною інформацією про площу земельної ділянки та місце її розташування ОСОБА_5 незаконно отримала земельну ділянку площею 0,1298 га, розташовану в АДРЕСА_1, хоча рішенням сесії Снятинської міської ради їй передано у власність земельну ділянку в АДРЕСА_2. Земельна ділянка площею 0,1298 га в м. Снятині по вул. Трудова вибула з володіння власника - територіальної громади м. Снятина в особі Снятинської міської ради не з його волі. Через два дні після отримання 24 травня 1999 року незаконного державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0, 1298 га ОСОБА_5 незаконно відчужила вказану земельну ділянку за відплатним договором купівлі-продажу від 26 травня 1999 року відповідачу - ОСОБА_3, після чого відповідачем ОСОБА_3 був виготовлений державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 площею 0,1298 га в м. Снятині. Ні в державному акті ОСОБА_5, ні в договорі купівлі-продажу, ні в державному акті ОСОБА_3 місце розташування земельної ділянки зазначено не було. Через те, що ОСОБА_5 виготовила незаконний державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1298 га на підставі рішення Снятинської міської ради від 31 березня 1999 року, яким виділялась земельна ділянка по АДРЕСА_2, а не по АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_3 на даний час володіє цією ділянкою без жодної правової підстави.

Рішенням Снятинського районного суду від 23 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено за пропуском строку позовної давності.

На дане рішення міський голова Снятинської міської ради подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог міської ради.

Апелянт у скарзі зазначає, що висновок суду про пропуск позивачем строку позовної давності є необґрунтованим та не відповідає дійсності. Відповідно до ст. 33 ЗК України здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворення лісів не належить до власних повноважень органів місцевого самоврядування, виявити порушення свого права міська рада можливості не мала, тому судом неправильно застосовано норми матеріального права про застосування строку позовної давності.

Справа розглядалася місцевим судом, судом апеляційної та касаційної інстанції та жодного разу під час її розгляду питання щодо пропуску строку позовної давності не виникало.

Вислухавши суддю-доповідача, представників апелянта, який вимоги скарги підтримав, відповідачів, які вимоги скарги заперечили, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в позові за пропуском строку позовної давності суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки позивач як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

Згідно ст.ст. 11, 57, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що рішенням Снятинської міської ради від 31 березня 1999 року ОСОБА_5 передано у приватну власність 0,15 га земельної ділянки по АДРЕСА_2 ,5 та видано 24 травня 1999 року державний акт на право власності на землю, в якому не зазначено адресу земельної ділянки.

26 травня 1999 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_5 відчужила земельну ділянку ОСОБА_3, який 12 липня 1999 року отримав державний акт на право власності на землю на своє ім'я для ведення особистого селянського господарства.

Судом встановлено, що державний акт ОСОБА_5 фактично видано на земельну ділянку по АДРЕСА_1, а не по АДРЕСА_2, 5 як зазначено у рішенні про передачу земельної ділянки у власність.

Чинними на той час нормами, які регулювали питання позовної давності - статтями 71, 76, 80 ЦК України (1963 року) передбачалося встановлення загального строку для судового захисту прав особи у три роки, обов'язкове застосування судом позовної давності, перебіг якої починається з дня виникнення права на позов і сплив якої є підставою для відмови в позові.

За статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Крім того, як стаття 76 ЦК України (1963 року), так і стаття 261 ЦК України (2003 року) визначають, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Позивач ставить питання про визнання недійсним та скасувати державного акту на право власності на землю від 24 травня 1999 року, виданого на ім'я ОСОБА_5 на підставі рішення ради від 31. 03. 1999 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 серії АВА №189320 від 26 травня 1999 року та державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 12 липня 1999 року, виданий на ім'я ОСОБА_3 При цьому, обидва оспорювані державні акти підписані головою Снятинської міської ради.

Судом також встановлено, що спір з приводу користування земельною ділянкою ОСОБА_3 та суміжника ОСОБА_7 за участю Снятинської міської ради вирішувався ще з квітня 2010 року.

Тому, не можна вважати переконливими доводи позивача, що про незаконність видачі державних актів міська рада дізналась у червні 2013 року у зв'язку із зверненням сумежника земельної ділянки відповідача ОСОБА_7 до прокуратури Снятинського району з приводу неправомірної видачі державних актів у 1999 році.

Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

Відповідно до ст. 12 ЗК України наділена повноваженнями у галузі земельних відносин, тому представник апелянта безпідставно зазначає у скарзі, що через відсутність повноважень у ради не було можливості виявити порушення при видачі державних актів на землю самостійно.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі за N 6-152цс14 від 29 жовтня 2014 року для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Такий висновок про застосування норм права обов'язково має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні зазначених норм права.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу міського голови Снятинської міської ради відхилити.

Рішення Снятинського районного суду від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Я.Ю. Ковалюк

І.О. Максюта