АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/6422/2015 головуючий у 1-й інстанції: Юзькова О.Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Леверідж", товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі" про визнання договору недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 5 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір відступлення права вимоги, укладений 16 липня 2014 року між ТОВ "Фінансова компанія "Леверідж" та ТОВ "Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі"(далі - ТОВ "ІКЦРП у Печерському районі"). В обґрунтування позову зазначав, що за умовами оспорюваного договору первісний кредитор ТОВ "ІКЦРП у Печерському районі" зобов'язується передати у власність новому кредитору ТОВ "Фінансова компанія "Леверідж", а новий кредитор прийняти права вимоги та в їх оплату сплатити винагороду первісному кредитору на умовах, визначених цим договором. Під правами вимоги у договорі визначено право грошової вимоги існуючі або майбутні, первісного кредитора до боржника і гарантів щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникли або виникнуть на підставі первинних договорів і договорів забезпечення. Також, 16 липня 2014 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "ІКЦРП у Печерському районі" укладено договір відступлення права вимоги. Пунктом 1.4. зазначеного договору встановлено, що до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора, у тому числі, за договорами поруки № 0/1-П від 28 грудня 2006 року та № 0/1-П від 23 березня 2007 року, укладеними між ОСОБА_1 та ПАТ "УкрСиббанк".

Позивач вважає, що оспорюваний договір відступлення права вимоги має бути визнаний судом недійсним на підставі ч. 5 ст. 203 ЦК України, оскільки, всупереч умовам договору, 17 липня 2014 року новий кредитор ТОВ "ІКЦРП у Печерському районі" не здійснив перерахування винагороди у розмірі 2850000 грн. на рахунок ПАТ "УкрСиббанк", тобто до ТОВ "ІКЦРП у Печерському районі" не перейшли права, які товариство передало за оспорюваним договором відступлення права вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Леверідж". Крім того, вказував на те, що всупереч вимогам Закону України "Про банки і банківську діяльність" відповідачі не мають відповідних банківських ліцензій, а тому не можуть бути кредитодавцями та отримувати проценти у іноземній валюті. Також спірний договір містить ознаки факторингу, а за приписами Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" факторингові послуги віднесено до фінансових послуг, які підлягають ліцензуванню.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 5 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було враховано те, що оскільки ТОВ "ІКЦРП у Печерському районі" відступило на користь ТОВ "Фінансова компанія "Леверідж" права вимоги, якими не володіло, то оспорюваний договір суперечить приписам ст. 512 та ч. 5 ст. 203 ЦК України; крім того, суд залишив поза увагою доводи позивача про те, що відповідачі всупереч вимогам Закону України "Про банки і банківську діяльність" не мають відповідних банківських ліцензій, а відтак не мають права бути кредитодавцем та отримувати проценти за користування кредитом в іноземній валюті; також суд безпідставно відхилив твердження позивача про те, що за приписами Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" факторингові послуги віднесено до фінансових послуг, які підлягають ліцензуванню, а відповідачі не мають відповідної ліцензії на здійснення даного виду послуг.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 16 липня 2014 року між ТОВ "Фінансова компанія "Леверідж" та ТОВ "Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі"(далі - ТОВ "ІКЦРП у Печерському районі") був укладений договір відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор ТОВ "ІКЦРП у Печерському районі" зобов'язується передати у власність новому кредитору ТОВ "Фінансова компанія "Леверідж", а новий кредитор прийняти права вимоги та в їх оплату сплатити винагороду первісному кредитору на умовах, визначених цим договором.

Під правами вимоги у договорі визначено право грошової вимоги існуючі або майбутні, первісного кредитора до боржника і гарантів щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникли або виникнуть на підставі первинних договорів і договорів забезпечення.

Також, 16 липня 2014 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "ІКЦРП у Печерському районі" укладено договір відступлення права вимоги.

Пунктом 1.4. зазначеного договору встановлено, що до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора, у тому числі, за договорами поруки № 0/1-П від 28 грудня 2006 року та № 0/1-П від 23 березня 2007 року, укладеними між ОСОБА_1 та ПАТ "УкрСиббанк".

Згідно п. 2.1 договору сума винагороди первісного кредитора за даним договором становить 2850000 грн.

За приписами ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

При цьому, відповідно до положень ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно роз'яснень, викладених у п. 5 постанови Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Ураховуючи те, що позивач не є стороною оспорюваного ним правочину, то єдиною підставою для визнання його недійсним в судовому порядку є доведення факту порушення його прав і законних інтересів даним договором.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору відступлення права вимоги, ТОВ "ІКЦРП у Печерському районі" сплатило ПАТ "УкрСиббанк" винагороду в розмірі 2850000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 16 липня 2014 року (а. с. 91).

Таким чином, як ТОВ "ІКЦРП у Печерському районі", так і в подальшому ТОВ "Фінансова компанія "Леверідж" належним чином набули відповідних прав за договорами відступлення права вимоги, що у свою чергу надає їм право на розпорядження такими права на власний розсуд.

За таких обставин посилання скаржника на те, що ТОВ "ІКЦРП у Печерському районі" не здійснило розрахунок із первісним кредитором ПАТ "УкрСиббанк, а відповідно не вправі було передавати право вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Леверідж" за оспорюваним договором про відступлення права вимоги, є безпідставними та підлягають відхиленню.

Крім того, наявність розрахунків між сторонами стосується виключно їх взаємних прав і обов'язків за договорами відступлення права вимоги та жодним чином не порушує прав та законних інтересів позивача.

Що стосується тверджень позивача про відсутність у відповідачів відповідних повноважень (дозволу, ліцензії) на здійснення фінансової діяльності, то вони також є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Так, ТОВ "Фінансова компанія "Леверідж" здійснює свою діяльність в сфері надання фінансових послуг на підставі свідоцтва серії ФК № 45, виданої 21 січня 2014 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Згідно додатку до вказаного свідоцтва до видів фінансових послуг, які має право здійснювати ТОВ "Фінансова компанія "Леверідж" без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства є факторинг (а. с. 96-97).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі всупереч вимогам Закону України "Про банки і банківську діяльність" не мають відповідних банківських ліцензій, а відтак не мають права бути кредитодавцем та отримувати проценти за користування кредитом в іноземній валюті, також є безпідставними, оскільки наявність ліцензії НБУ для стягнення відступленої банком заборгованості не є необхідною та жодним чином не впливає на дійсність договорів відступлення права вимоги.

Таким чином, оскільки позивачем не було доведено, що укладенням спірного договору відступлення права вимоги було порушено його права і законні інтереси, то суд першої інстанції дійшов по суті правильного висновку про те, що відсутні підстави для визнання договору недійсним та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 5 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач