ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
провадження № 2/753/5997/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"21" грудня 2015 р. Дарницький районний суд міста ОСОБА_1 в складі:
головуючого судді Коренюк А.М.
при секретарі Леонтьєва В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 В»ячеславівни до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна-Ноко», третя особа Головне управління юстиції в м. Києві про визнання права власності на майно в порядку спадкування, суд
Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до АТ «СК «Україна-Ноко», третя особа ГУЮ в м. Києві про визначення права власності на квартиру № 26, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Крошиця, 9, що у Дарницькому районі м. Києва, в порядку спадкування після померлої 22 грудня 2014 року її бабусі ОСОБА_3. Мотивуючи свої вимоги тим, що її бабуся вважалася власницею вказаної квартири на підставі рішення загальних зборів акціонерів АТ «СК «Україна-Ноко» від 28 серпня 1993 року про передачу їй у власність квартири, як особі, яка потребувала поліпшення житлових умов, а згідно акту прийому передачі квартири від 28 серпня 1993 року, прийняла квартиру й де вподальшому мешкала разом зі своєю сім»єю. Вважаючи себе належним власником квартири, вона уклала договір з обслуговуючою будинок організацією щодо надання житлово-комунальних послуг тощо. Проте, право власності на квартиру вона не оформила, оскільки вважала, що наявність існуючих правовідносин та документів надавало їй право вважати, що вона є належним власником майна та не оформила право власності на квартиру. З метою оформлення спадкових прав на вказану квартиру вона як спадкоємиця за правом представлення звернулася до нотаріуса Шостої київської державної нотаріальної контори, проте у видачі Свідоцтва про право власності на спадкове майно їй було відмовлено постановою від 23 червня 2015 року у зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказану квартиру. Вважаючи себе фактичною спадкоємцею згідно ч.1 ст. 1266 ЦК України за правом представлення, оскільки її батько ОСОБА_3 (син померлої) помер 24 липня 2007 року, просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на вказану квартиру. Факт володіння спадкодавцем на праві власності вказаним майном та її право претендувати на це майно в порядку спадування підтверджується правовстановлюючим документом на майно Свідоцтвом про право власності на квартиру, за яким власність на квартру зареєстровано за АТ «СК «Україна-Ноко», рішенням загальних зборів акціонерів АТ «СК «Україна-Ноко» від 28 серпня 1993 року власника квартири про передачу ОСОБА_3 у власність квартири, як особі, яка потребувала поліпшення житлових умов, актом прийому передачі квартири від 28 серпня 1993 року, за яким її бабуся прийняла квартиру, й де вподальшому мешкала разом зі своєю сім»єю.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, діюча на підставі довіреності від 02 квітня 2015 року (а.с.27), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задоволенити, посилаючись на положення ч.1 ст. 1266 ЦК України, як спадкоємця за правом представлення після смерті бабусі, перебувала з померлою у близьких родинних відносинах, як онука та бабуся по лінії батька, й з підстав відмови визнання її права на спадкування.
Відповідач - АТ «СК «Україна-Ноко» в судове засідання повторно не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с.62-63).
За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та погодженням позивача.
Третя особа Головне управління юстиції у місті ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. Звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності.
За таких підстав суд визна за можливо розглядати справу за відсутності третьої особи на підстані доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням позивача.
Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 22 грудня 2014 року померла бабуся позивачки ОСОБА_3 (а.с.7). Вона вважає, що її бабуся вважалася власницею квартири № 26, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Крошиця, 9, що у Дарницькому районі м. Києва на підставі рішення загальних зборів акціонерів АТ «СК «Україна-Ноко» від 28 серпня 1993 року про передачу їй у власність квартири, як особі, яка потребувала поліпшення житлових умов, а згідно акту прийому передачі квартири від 28 серпня 1993 року, прийняла квартиру та нею володіла, як належний власник.
Проте, погодитися з такою позицією неможна, виходячи із таких підстав.
Загальними зборами акціонерів АТ «СК «Україна-Ноко» від 28 серпня 1993 року прийнято рішення передати ОСОБА_3 у власність квартиру, яка рахується на балансі акціонерного товариства, як особі, яка потребувала поліпшення житлових умов, а згідно акту прийому передачі квартири від 28 серпня 1993 року ОСОБА_3 прийняла квартиру (а.с. 15, 16).
Як вбачається із інформаційної довідки КМБТІ від 15 червня 2015 року спірна квартира на праві власності за ОСОБА_3 не зареєстрована (а.с.24), це право зареєстровано за юридичною особою.
Бабуся позивачки ОСОБА_3 за життя хоча й проживала у спірній квартирі згідно вказаних правовідносин, проте не набула права власності на вказана майно у встановленому законом порядку. Рішення зборів акціонерного товариства не є правочином, за яким відбувся перехід права власності на спірну квартиру від товариства як володіючого власника майна до пропонованого власника ОСОБА_3
Перехід права власності на нерухоме майно відбувається за нотаріально посвіченим договором.
Згідно спірних правовідносин, вважаєься, що договір не був укладений, його умови не посвідчені нотаріально, й це право на зареєстровано у встановленому порядку за правилами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що є обов»язковою вимогою закону.
Право власності (право оперативного управління), згідно ст. 128 ЦК України, 1963 року, у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
Згідно ч.2 ст. 12 Закону України «Про власність», який був чинний на час дії спірних правовідносин (з 15.04.1991 року та втратив чинність 27.04.2007 року), громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності ( ч.2 п.4 ЦК України, 2004 року).
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.1, 2 ст. 328 ЦК України, 2004 року).
Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом . (ч.1 ст. 334 ЦК України, 2004 року).
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч.3, 4 ст. 334 ЦК України, 2004 року).
Згідно з вимогами ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають обов»язковій державній реєстрації.
Тобто, на час виникнення, дії спірних правовідносин, законом передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов»язків (спадщини) фід фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Оскільки померла за життя у встановлений законом спосіб не набула права власності на спірне майно, тобто володіла ним неправомірно, воно не може входити до спадкової маси після її смерті, а позивачка, як її спадкоємиця, не може претендувати на його спадкування.
За таких підстав позов є необгрунованим й задоволенню не підлягає; обстаниви, що підтверджують позовні вимоги, судом не встановлені.
На підставі вищевикладеного, ст. 128 ЦК України, 1963 року, ч.2 п.4 ЦК України, 2004 року, ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», ст. ст. 334, 328, 1216 ЦК України, Закону України Про власність, який втратив чинність з 20 червня 2007 року на підставі Закону України від 27 квітня 2007 року № 997-V Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 3, 5, 6, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 57, 60, 61, 81, 88, 195-196, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 174, 130, 222, 224, 293, 294 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 В»ячеславівни до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна-Ноко», третя особа Головне управління юстиції в м. Києві про визнання права власності на майно в порядку спадкування, відмовити.
За письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції, заочне рішення може бути переглянуто судом, який постановив рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його проголошення.
Строк, протягом якого розглядатиметься заява відповідача про перегляд заочного рішення не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Позивач вправі оскаржити заочне рішення в загальному порядку, передбаченому ЦПК України, подавши до апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня його проголошення через Дарницький районний суд м. Києва.
Копію заочного рішенні невідкладно направити відповідачу після його проголошення рекомендованою поштою (зі зворотнім повідомленням).
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: Коренюк А.М.