Справа № 152/1646/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 листопада 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області, Реєстраційної служби Шаргродського РУЮ Вінницької області, ОСОБА_2 про право на завершення приватизації і отримання державного акта про право власності на землю,

встановив:

07.10.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 право на завершення приватизації і одержання правовстановлюючих документів про право власності на земельну частку (пай) за №167, загальною площею 1,9914 га, що складається із земельних ділянок площею 0,9473 га ріллі та 1,0441 га багаторічних насаджень, вартістю 49214,30 грн., розташованих за межами населеного пункту на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, наданих спадкодавцю ОСОБА_3 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в процесі роздержавлення та приватизації земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області.

Мотивуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що 31.05.2006 року помер її чоловік ОСОБА_3, який по день смерті проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, на вул. Горького, 56.

Після смерті чоловіка залишилося спадкове майно, яке складається із земельної частки (паю) №167 площею 1,9914 га ріллі, в тому числі площею 0,9473 га ріллі та 1,0441 га багаторічних насаджень, що знаходиться за межами населеного пункту на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району і виділена спадкодавцю відповідно до розпоряджень Шаргородської районної державної адміністрації від 30 серпня 2006 року за №388 та від 08.10.2008 року за №413, приватизацію якої ОСОБА_3 при житті не завершив, правовстановлюючого документу на земельну ділянку не отримав.

Спадщину після смерті чоловіка вона прийняла та частково оформила, але при зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку №167, яка складається із двох земельних ділянок ріллі та багаторічних насаджень, через відсутність державних актів чи інших правовстановлюючих документів про право власності ОСОБА_3 на земельні ділянки.

До 02.05.2009 року документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку був державний акт, з 01.01.2013 року право власності на земельну ділянку посвідчується на загальних засадах посвідчення права власності на обєкти нерухомого майна, тобто свідоцтвом про право власності.

Так як приватизація земельних ділянок, належних її чоловікові ОСОБА_3, останнім не завершена, то право на завершення приватизації входить до складу спадщини, враховуючи, що Рахнівсько-Лісова сільська рада не може надати їй дозвіл на завершення приватизації та видати на її імя правовстановлюючий документ на ці земельні ділянки, оскільки на теперішній час це не входить до її компетенції.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності від 29.10.2015 року (а.с.74), не зявилися. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у відсутності її та позивачки через неможливість прибути в судове засідання, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з тих підстав, що зазначені в позові. Просить позов задовольнити (а.с.101).

Представник відповідача Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не зявився. Рахнівсько-Лісовий сільський голова ОСОБА_5 подав до суду заяву від 23.11.2015 року про розгляд справи у відсутності представника Рахнівсько-Лісової сільської ради, у якій також зазначив про те, що не заперечує щодо задоволення позову ОСОБА_1 (а.с.84).

Представник третьої особи Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області в судове засідання не зявився, але від в.о. начальника Шаргородського РУЮ ОСОБА_6 до суду надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити у відсутності представника Відділу (а.с.26, 102).

Представник третьої особи Шаргородської РДА в судове засідання не зявився, представником Шаргородської РДА ОСОБА_7, що діє за довіреністю від 06.04.2015 року №01.1-38/1228 (а.с.29), подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Шаргородської РДА, щодо задоволення позову ОСОБА_1 не заперечує (а.с.28).

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, але від неї суду 16.11.2015 року надійшла заява, у якій остання просить розгляд справи проводити у її відсутності, у звязку з неможливістю зявитися в судове засідання, щодо задоволення позову ОСОБА_1 не заперечує (а.с.83).

Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 31.05.2006 року в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ №044960, виданим виконкомом Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району (а.с.5) та довідкою виконавчого комітету Рахнівсько-Лісової сільської ради №18 від 31.04.2015 року (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина.

Позивачка ОСОБА_1, дружина спадкодавця ОСОБА_3, є спадкоємцем після смерті останнього за законом (а.с.6, 7, 48).

Інших спадкоємців немає, так як спадкоємець за заповітом від 11.05.2006 року після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2, спадщину не прийняла і на неї не претендує, про що написала відповідну заяву (а.с.46).

Спадщину після смерті чоловіка позивачка прийняла та вже частково оформила свої спадкові права, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області на вул. Горького, 56, а також на грошові внески спадкодавця з нарахованими відсотками та компенсаціями, що зберігаються в Рахнівсько-Лісовій філії Шаргородського відділення Ощадбанку №2914/030 на особових рахунках №№4593, 077000024 та в Шпиківській філії Тульчинського відділення Ощадбанку №203/042 на особовому рахунку №, що належали спадкодавцю на підставі ощадних книжок, виданих цими ж філіями відділення Ощадбанку на імя ОСОБА_3, що підтверджується матеріалами спадкової справи №664/106 до майна померлого 31.05.2006 року ОСОБА_3 (а.с.44-64); Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.11.2015 року за №42000447 (а.с.42); свідоцтвами про право на спадщину за законом від 11.12.2006 року та витягами про їх реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.61, 62).

З оглянутої у судовому засіданні технічної документації щодо роздержавлення земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області вбачається, що розпорядженням голови Шаргородської РДА від 26.03.2004 року №101 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо роздержавлення та приватизації земель СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові» надано дозвіл правлінню СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові на виготовлення технічної документації щодо роздержавлення та приватизації земель даного підприємства (а.с.85, на звороті).

Зі Списку громадян на отримання земельного паю в СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, що міститься у вказаній Технічній документації, під №200 значиться ОСОБА_3, який включений у Список, як пенсіонер СВАТ (а.с.86-89).

Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до норм чинного на той час земельного законодавства України, проте документів про право власності на земельну ділянку не отримав, так як помер 31.05.2006 року.

Відповідно до розпоряджень голови Шаргородської РДА від 30.08.2006 року за №388 «Про затвердження проекту роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради» та розпорядження від 08.10.2008 року №413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки», затверджено проект роздержавлення та приватизації земель СВАТ, визначено землі, що підлягають поділу та передачі працівникам та пенсіонерам СВАТ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, затверджено протокол розподілу земельних часток (паїв) між громадянами, які мають право на земельну частку (пай), затверджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), передано у власність земельні ділянки у розмірі частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно із списками (додатки 1,2), прийнято рішення про видачу державних актів на право власності на земельні ділянки спадкоємцям померлих громадян, що мали право на земельну частку (пай) згідно із списками (додатки 3, 4) (а.с.91, 93-100).

Так, з додатку за №3 до розпорядження голови РДА від 08.10.2008 року №413 «Список померлих громадян, державні акти на право власності на землю яких видаються спадкоємцям згідно чинного законодавства України», вбачається, що спадкодавець ОСОБА_3 включений до Списку за №55; зазначено номер земельної частки (паю) 167, площа ріллі в гектарах 0,9473 (а.с.95-96).

З додатку за №4 до розпорядження голови РДА від 08.10.2008 року №413 «Список померлих громадян, державні акти на право власності на землю яких видаються спадкоємцям згідно чинного законодавства України», вбачається, що спадкодавець ОСОБА_3 включений до Списку за №54; зазначено номер земельної частки (паю) 167, площа багаторічних насаджень в гектарах 1,0441 (а.с.98-99).

Загальна площа земельної ділянки №167, право на приватизацію якої мав ОСОБА_3, становить 1,9914 га.

Загальна вартість земельних ділянок площею 0,9473 га ріллі та площею 1,0441 га багаторічних насаджень становить 49214,30 грн., що підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки від 28.05.2015 року за №№ 2194,2196 (а.с. 14-15).

Таким чином, враховуючи що спадкодавець ОСОБА_3 не завершив процедуру приватизації земельної ділянки, то право на завершення приватизації і отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку №167 загальною площею 1,9914 га, що складається із двох земельних ділянок площею 0,9473 га ріллі та площею 1,0441 га багаторічних насаджень, входить до складу спадщини після смерті останнього.

Позивачка ОСОБА_1, яка прийняла та частково оформила спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3, не може оформити спадщину на земельну ділянку через відсутність документу про право власності на землю, оскільки 12.12.2014 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК ОСОБА_8 відмовлено позивачці у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.16-17).

Рахнівсько-Лісовою сільською радою не продовжено позивачці процедуру приватизації земельних ділянок площею 0,9473 га ріллі та площею 1,0441 га багаторічних насаджень, що входять до складу спадщини після смерті ОСОБА_3

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України, ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України.

Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття, в тому числі внаслідок спадкування, та припинення права власності.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу (ч.ч.1,3,4 ст.1268 ЦК України).

В силу ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст.126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності.

Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування.

За приписами ст.ст. 1217, 1218 ЦК України та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець ОСОБА_3 у визначений законом спосіб не набув права власності на земельну ділянку №167, що складається із двох земельних ділянок площею 0,9473 га ріллі та площею 1,0441 га багаторічних насаджень, оскільки не завершив процедуру їх приватизації та не отримав правовстановлюючого документу.

Згідно з правовою позицією, викладеною у п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно із ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Визнання за позивачкою права на завершення приватизації земельної ділянки не порушує права та інтереси інших осіб.

Оскільки право ОСОБА_1 на оформлення її спадкових прав на спадщину померлого ОСОБА_3 порушено, то воно підлягає судовому захисту.

Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Враховуючи, що відповідачем визнано позовні вимоги ОСОБА_1, то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1225, 1258, 1261 ЦК України, ст.ст.81, 116, 125, 126 ЗК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області, Реєстраційної служби Шаргродського РУЮ Вінницької області, ОСОБА_2, про право на завершення приватизації і отримання державного акта про право власності на землю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою та жителькою с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, вул. Горького, 56, в порядку спадкування за законом після смерті 31.05.2006 року чоловіка ОСОБА_3 право на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на нерухоме майно на її імя на земельну ділянку №167, загальною площею 1,9914 га, що складається із земельних ділянок 0,9473 га ріллі та 1,0441 га багаторічних насаджень, вартістю 49214,30 грн., розташованих за межами населеного пункту на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, наданих спадкодавцю ОСОБА_3 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в процесі роздержавлення та приватизації земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя