УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до виконавчого комітету Затоківської селищної ради, ТОВ «Укрбудінвест», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення факту належності спадкового майна померлому, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, за касаційною скаргою прокуратури Одеської області на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом, у якому просив установити факт належності його дружині ОСОБА_10 нежилого приміщення за будівельним номером АДРЕСА_1, загальною площею 22,2 кв. м, без врахування перегородок, що знаходиться по АДРЕСА_2, установити факт прийняття ним спадкового майна, що складається з цього нежилого приміщення, та визнати за ним право власності на спірну нерухомість.

На обґрунтування своїх вимог посилався на неможливість оформити спадщину після смерті дружини, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2013 року, позов задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2014 року касаційну скаргу прокурора Одеської області відхилено, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

07 жовтня 2015 року постановою Верховного Суду України ухвалу суду касаційної інстанції скасовано, а справу передано на новий розгляд.

У касаційній скарзі прокуратура Одеської області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову,суд першої інстанції, з рішенням якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що за життя ОСОБА_10 не встигла у встановленому законом порядку оформити право власності на спірне нежитлове приміщення, однак факт належності їй цього приміщення підтверджується інвестиційним договором довгострокового будівництва та актом прийому-передачі апартаментів.

Після її смерті відкрилась спадщина на спірне нежитлове приміщення, як передбачено ст. 1218 ЦК України, і це майно увійшло до складу її спадщини, право власності на нього перейшло до позивача як спадкоємця першої черги за законом, однак він не може отримати свідоцтво про право власності, що є підставою для задоволення його позовних вимог.

Скасовуючи ухвалу суду касаційної інстанції та направляючи справу на новий касаційний розгляд, Верховний Суд України виходив з того, що право власності на об'єкт новоствореного нерухомого майна виникає з моменту введення його в експлуатацію та його державної реєстрації, однак судами не застосовано положення ст. 331 ЦК України при вирішенні спору, крім того, вимоги про визнання права власності на об'єкт нерухомості мають заявлятися до особи, яка оспорює чи не визнає таке право.

Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права і має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права ч. ч. 1, 2 ст. 360-7 ЦПК України.

Отже, погодитись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не можна, оскільки вони ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин справи, з порушенням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Судами встановлено, що з травня 1969 року ОСОБА_6 та ОСОБА_10 перебували у шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла і після її смерті відкрилась спадщина на нежитлове приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 22,2 кв. м, без врахування перегородок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яке належало їй на підставі договору дострокового будівництва від 13 листопада 2007 року № 2/12-3 та актом прийому-передачі апартаментів за інвестиційним договором довгострокового будівництва від 16 грудня 2011 року.

Однак за життя вона не встигла зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на належне їй нерухоме майно, і нотаріус відмовив позивачу, який є спадкоємцем за законом після її смерті, у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування на спірне приміщення.

Статтею 331 ЦК України (в редакції, що була чинною до часу смерті) передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, що полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності об'єкта до експлуатації за його цільовим призначенням відповідно до будівельних норм та правил.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

З моменту прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації виникає і право власності на цей об'єкт, яке може бути об'єктом спадкування і входити до складу спадщини, як передбачено ст. ст. 1216, 1218 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не врахував вимог ст. 331 ЦК України та не з'ясував, чи виникло у спадкодавця право власності на спірне нежитлове приміщення, чи належало воно їй на час смерті і чи увійшло до складу її спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України, не надав цим обставинам належної оцінки, а пославшись на те, що факт належності ОСОБА_10 спірного майна підтверджується інвестиційним договором довгострокового будівництва та актом прийму-передачі апартаментів, зробив передчасний висновок про наявність підстав для задоволення позову, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора про те, що умовою переходу прав власності на об'єкти нерухомого майна в порядку спадкування є набуття спадкодавцем цього права у встановленому законом порядку, постановив ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін з порушенням норм процесуального права.

Ураховуючи, що такі порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду потрібно скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2013 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345, 360-7 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокуратуриОдеської області задовольнити частково, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2013 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко