Справа № 462/6781/14 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/4191/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

секретаря - Іванової О.О.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарант і Я» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарант і Я» про стягнення страхового відшкодування -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернулася до суду із зазначеним позовом. Зазначала, що 19.02.20014 року сталася дорожньо - транспортна пригода з вини іншого учасника дорожнього руху - водія автобуса марки «БАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_6 Унаслідок цього ДТП її транспортному засобу «Nissan Juke» реєстраційний номер НОМЕР_2, який був застрахований у відповідача згідно договору добровільного страхування від 03.09.2013 року, заподіяно технічні пошкодження.

Оскільки ТДВ «СК «Гарант і Я» безпідставно відмовив у виплаті страхового відшкодування, то позивач просила стягнути з відповідача таке відшкодування в сумі 189872,13 грн., пеню згідно договору страхування (п. 22.2) в сумі 19564,41 грн. і витрати за експертне дослідження пошкодженого автомобіля в сумі 1600 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Стягнуто з ТДВ «СК «Гарант і Я» на користь ОСОБА_5 189872,13 грн. страхового відшкодування, 800 грн. за проведення експертного дослідження та 19564,41 грн. пені.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення оскаржило ТДВ «СК «Гарант і Я». Просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові. Зазначає, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам, суд неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права. Зокрема посилається на те, що свої правовідносини із ОСОБА_5 здійснювало у відповідності до договору добровільного страхування, страхове відшкодування виплатило вчасно і у визначених договором межах. Натомість суд, ухваливши рішення про задоволення позову, зобов'язав відповідача до дій, що не ґрунтуються на умовах договору.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 на підтримання скарги, ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4 на заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів знаходить її обґрунтованою і тому рішення необхідно скасувати з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що 03.09.2013 року ОСОБА_5 і ТДВ «СК «Гарант і Я» уклали договір № 03-619.04/13 добровільного страхування наземного транспорту - «Nissan Juke», реєстраційний номер НОМЕР_2 строком до 03.09.2014 року.

19.02.2014 року на перехресті вулиць Кульпарківська - Зв'язкова - Антоновича у м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода з участю транспортних засобів: «Nissan Juke» під керуванням ОСОБА_5 і автобуса «БАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6, в результаті якої автомобіль позивача зазнав технічних пошкоджень.

Винним у вчиненні ДТП був визнаний ОСОБА_6, що випливає із постанови Яворівського районного суду Львівської області від 06.05.2014 року.

09.09.2014 року страховик визнав ДТП страховим випадком (а.с.113) і прийняв рішення про виплату ОСОБА_5 страхове відшкодування в сумі 1100 грн. (а.с. 114), яке їй було перераховано через банківську установу 10.09.2014 року (а.с. 115).

Висновок суду першої інстанції в частині наявності підстав для задоволення позову є не правильним, не відповідає матеріалам справи і не ґрунтується на нормах права.

Так, вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача страхового відшкодування на користь позивача, суд першої інстанції помилково застосував норми ст. 1192 ЦК України, які відносяться до інституту відшкодування шкоди, тобто до деліктних відносин, натомість спір між сторонами випливає із договірних відносин.

При цьому суд, керуючись правилами частини другої цієї статті, виходив із того, що розмір збитків підлягає відшкодуванню потерпілому відповідно до вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на цю норму, суд взяв за основу висновок додаткового експертного автотоварознавчого дослідження від 22.09.2014 року (а.с.8), яким пошкоджений транспортний засіб ОСОБА_5 не міг бути віднесений до категорії «повне знищення транспортного засобу».

Відповідно до правил ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 20.16. договору № 03-619.04/13 добровільного страхування наземного транспорту від 03.09.2013 року передбачено, що у разі настання страхового випадку, внаслідок якого знищено транспортний засіб (коли розмір збитку за оцінкою Страховика перевищує 75% ринкової вартості на день настання страхового випадку), Страховик виплачує страхове відшкодування у розмірі ринкової вартості за вирахуванням безумовної франшизи і залишкової вартості транспортного засобу, а також інших витрат, проведених за рахунок страхового відшкодування. При цьому залишкова вартість транспортного засобу за рішенням Страховика визначається або шляхом експертної оцінки, або визначенням ціни реалізації цього транспортного засобу. Залишкова вартість транспортного засобу може також бути визначена за узгодженням між Страховиком та Страхувальником.

Частино другою цього пункту сторонами погоджено, що Страховик залишає за собою право запропонувати Страхувальнику передати Страховику залишки застрахованого пошкодженого транспортного засобу і, в разі погодження Страхувальника, здійснити страхове відшкодування у розмірі страхової суми за мінусом безумовної франшизи, а також інших витрат, проведених за рахунок страхового відшкодування.

Із матеріалів справи убачається, що ДТП сталася 19.02.2014 року, 27.02.2014 року страховик роз'яснив страхувальникові про перелік документів, необхідних для виплати страхового відшкодування (а.с.32), 01.04.2014 року ОСОБА_5 надала визначені страховиком документи, зокрема висновок автотоварознавчого дослідження №34613 від 26.03.2014 року (а.с.69), відповідно до якого ринкова вартість автомобіля ОСОБА_5 на момент настання ДТП становить 179405,77 грн., а відновлювальна вартість - 155337,82 грн. (розмір збитку становить 87%) (а.с. 68). 29.05.2014 року ОСОБА_5 надала страхувальнику копію постанови Яворівського районного суду Львівської області від 06.05.2014 року про винуватця ДТП (а.с. 102).

17.06.2014 року відповідач повідомив ОСОБА_5, що за умовами договору та наслідками автотоварознавчого дослідження пошкоджений автомобіль відноситься до категорії повністю знищеного, роз'яснив їй наслідки і просив повідомити про прийняте рішення. При цьому звернуто увагу про відсутність даних про залишкову вартість пошкодженого автомобіля (а.с. 33). 24.06.2014 року страхувальник визнала пошкоджений автомобіль повністю знищеним, виявила бажання залишити його собі, а залишкову вартість визначити експертним шляхом (а.с.103).

04.09.2014 року на адресу ТДВ «СК Гарант і Я», який був замовником від 02.07.2014 року (а.с.128) надійшов висновок експертного автотоварознавчого дослідження №4752 від 18.08.2014 року, відповідно до якого утилізаційна вартість пошкодженого в ДТВ автомобіля ОСОБА_5 становить 163500 грн. (а.с.104).

09.09.2014 року страховик визнав ДТП страховим випадком (а.с.113) і прийняв рішення про виплату ОСОБА_5 страхове відшкодування в сумі 1100 грн., яке складається із вартості послуг евакуатора в сумі 300 грн. і вартості авто товарознавчого дослідження №34613 від 26.03.2014 року (а.с. 114), яке їй було перераховано через банківську установу 10.09.2014 року (а.с. 115).

Не погодившись із розміром виплаченого страхового відшкодування, ОСОБА_5 замовила додаткове автотоварознавче дослідження, відповідно до висновку №4781 від 22.09.2014 року ринкова вартість автомобіля на момент проведення дослідження становила 272240,51 грн., вартість відновлювального ремонту 189872,13 грн. (розмір збитку становить 68,5%) (а.с.8).

Як зазначалось вище, сторони договору № 03-619.04/13 погодили (п. 20.16.) що у разі настання страхового випадку, внаслідок якого знищено транспортний засіб (коли розмір збитку за оцінкою Страховика перевищує 75% ринкової вартості на день настання страхового випадку), Страховик виплачує страхове відшкодування у розмірі ринкової вартості за вирахуванням безумовної франшизи і залишкової вартості транспортного засобу, а також інших витрат, проведених за рахунок страхового відшкодування. При цьому залишкова вартість транспортного засобу за рішенням Страховика визначається або шляхом експертної оцінки, або визначенням ціни реалізації цього транспортного засобу. Залишкова вартість транспортного засобу може також бути визначена за узгодженням між Страховиком та Страхувальником.

Отже, для виконання умов договору страхування правовий режим застрахованого майна визначається на момент настання страхового випадку -19.02.2014 року. Оскільки на цей момент розмір збитку становив 87 %, то з урахуванням волі страхувальника, про що було зазначено вище, страховик вірно визначив розмір страхового відшкодування в сумі 1100 грн., так як ринкова вартість автомобіля на момент ДТП - 179405,77 грн. є меншою від залишкової вартості автомобіля (163500 грн.) і розміру франшиза (18640 грн.), яка не відшкодовується страховиком.

Страхове відшкодування виплачено у строк, передбачений договором, який обчислюється з моменту одержання страховиком усіх необхідних документів, а саме: 04.09.2014 року (а.с. 104).

Визначати правовий режим автомобіля станом на 22.09.2014 року законних підстав не було. До того ж, як убачається із матеріалів справи, спір фактично виник після виплати страховиком страхувальнику страхової суми.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції задовольнив позов без правових підстав, то рішення в цій частині слід скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_5

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарант і Я» задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 квітня 2015 року скасувати частково і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_5 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарант і Я» про стягнення на її користь 189872,13 грн. страхового відшкодування, 800 грн. за проведення експертизи та 19564,41 грн. пені - відмовити.

Судові витрати, сплачені при поданні позовної заяви, покласти на позивача і зарахувати їх у дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: