Справа № 159/2959/15-ц
Провадження № 2/159/858/15
УХВАЛА

м. Ковель 08 червня 2015 року

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Наваляний Т.Д., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ частки будинковолодіння в самостійну одиницю та припинення права спільної часткової власності, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ частки будинковолодіння в самостійну одиницю та припинення права спільної часткової власності. Позивач просить суд:

- виділити в натурі в самостійну одиницю зі складу будинковолодіння, розташованого по вул. Толстого, буд. 18 у м. Ковель Волинської області належну позивачу частку в даному будинковолодіння;

- визнати за позивачем право власності на ізольовану квартиру № 2, загальною площею 49, 4 кв. м., житловою площею 33, 0 кв. м., що складається з приміщень: 2-1 кухня, площею 11,5 кв. м.; 2-2 коридор, площею 2,4 кв. м.; 2-3 кімната, площею 9,5 кв. м.; 2-4 кімната, площею 11, 5 кв. м.; 2-5 кімната, площею 12, 0 кв. м.; 2-6 ванна, площею 2,5 кв. м., та господарські будівлі та споруди: ? частина хліва Б-1, ? частина хліва б, хлів 62, хлів В-1, вбиральня Д з відповідною частиною огорожі;

- припинити право спільної часткової власності на будинковолодіння по вул. Толстого, 18 в м. Ковелі.

За змістом ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів. Це положення визначено й ч. 1 ст. 15 ЦК України.

Позивачу необхідно вказати, чи відмовляються відповідачі укласти з позивачем договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, який згідно ст. 364 ЦК України укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, в порушення ст. 119 ЦПК України, позивач не навела обставини порушення її права та не зазначила докази на підтвердження цього.

Так, до позовної заяви не додано документів, які підтверджують той факт, що на час звернення до суду з даним позовом за позивачем та іншими співвласниками домоволодіння зареєстровано право власності на ті частки, які просить виділити позивач, відсутні посилання на ці докази і в самій позовній заяві.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому, тобто спірний будинок перебуває у спільній частковій власності як позивачки, так і відповідачів.

Пленум Верховного Суду України своєю постановою № 3 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» визначив, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Тобто виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Згідно п.1.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, яка затверджена Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року № 55 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 року за № 774/14041, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна.

Водночас, позивачем не додано висновку фахівця, що такий порядок, який пропонує позивач, можливий та для експлуатації.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 Житлового кодексу).

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то поділ майна в натурі (виділ частки), проводиться з урахуванням частки жилого будинку кожного із співвласників та нежилих будівель, які відповідають розміру й вартості їх частки.

Від вирішення питання про виділ частки (поділ будинку) залежить вирішення спору щодо земельної ділянки, на якій розташований цей будинок, а тому є незрозумілим чому позивач зазначає в позові, що на її земельній ділянці є надвірні споруди, при цьому не посилається на документ, який би підтверджував право власності на її земельну ділянку.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за даним позовом ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - 243,60 грн. та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати - 3654 грн. та немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - 243,60 грн.

Предявлений позов має одночасно майновий і немайновий характер, а тому судовий збір, відповідно до ст. 6 ч 3 Закону України «Про судовий збір», сплачується за ставками встановленими для позовних заяв майнового та не майнового характеру (тобто сплачується окремо судовий збір з позовних вимог майнового характеру і з позовних вимог не майнового характеру). Позивачем сплачено лише 243,60 гривень судового збору.

Позивачем заявлено одночасно вимоги майнового та немайнового характеру, однак не зазначено ціну позову щодо вимоги майнового характеру, що має визначатись реальною вартістю спірного майна.

За відсутності даних щодо ціни позову у суду відсутня можливість перевірити правильність сплати судового збору.

Отже, позивачу слід визначити ціну позову щодо вимоги майнового характеру та доплатити судовий збір за позовні вимоги майнового характеру - 1 % від вартості майна, яке вона просить залишити у її власності, на момент звернення з позовом до суду. В позові ціну позову не вказано та до матеріалів справи не додано жодного документу в підтвердження вартості майна на момент звернення з позовом до суду.

Позивачу необхідно визначитись чи існує спір, визначитись з характером правовідносин та позовними вимогами, викласти обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги та правильно зазначити зміст позовних вимог, так як позовна заява повинна містити відомості про те, яке право позивача порушено, коли і в чому це полягає; з зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину, доплатити судовий збір по вимозі майнового характеру.

З огляду на викладене, позовна заява має містити конкретний перелік майна, що є спільною частковою власністю позивача та відповідачів щодо вирішення спору в частині поділу спільного частково майна та перелік майна яке не є спільною частковою власністю сторін щодо визнання права власності на це майно. Відповідно до цього позовна заява має містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину з посилання на правовстановлюючі документи щодо нерухомого майна, право на яке за законом виникає з моменту його реєстрації. Позивачем не зазначено, в чому конкретно полягає спір між ним та відповідачами, які його права порушують відповідачі, в чому полягають такі порушення та в яких саме діях. Не зазначив позивач і докази, що підтверджують такі обставини.

Відповідно до вимог ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. ст. 119-121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ частки будинковолодіння в самостійну одиницю та припинення права спільної часткової власності залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Попередити позивача, що якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у зазначений строк, позовна заява вважатиметься неподаною і буде їй повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ковельського

міськрайонного судуОСОБА_4