АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №666/6427/14-ц Головуючий в І інстанції Ратушна В.О.
Провадження №22-ц/791/1330/2015 Доповідач: Прокопчук Л.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року червня місяця «24» дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 представника ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від «18» березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Міністерства інфраструктури України про стягнення заборгованості по виплатам при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зазначеним позовом, в подальшому неодноразово уточнюючи його, та просив стягнути з відповідача 3975 грн. заборгованості за невикористані відпустки, 2400 грн. невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 56054,34 грн.

В обґрунтування посилався на те, що працював виконуючим обовязки директора Херсонського державного обласного навчально-курсового комбінату з 04 червня 2009 року по 01 квітня 2011 року.

Після звільнення не отримав повного розрахунку, а саме: компенсацію за невикористані відпустки за період з 04.06.2009р. по 04.06.2010р., та з 04.06.2010р. по 04.04.2011р. у сумі 3975 грн., а також матеріальну допомогу, на оздоровлення у сумі 2400 грн., що передбачена ч.1 ст. 57 Закону України «Про освіту».

Через несплату зазначених сум при звільненні, посилаючись на вимоги ст. 117 КЗпП України, вважає, що відповідач має сплатити йому середній заробіток у розмірі 56054,34 грн.

Також просив внести запис про звільнення до трудової книжки.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 18 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Зобовязано Міністерство інфраструктури України внести до трудової книжки запис про звільнення ОСОБА_6 з посади виконуючого обовязки директора Херсонського державного обласного навчально-курсового комбінату з 01.04.2011 року згідно наказу Міністерства транспорту та звязку України №53-О від 01.04.2011 року.

В решті відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_6 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив його в частині відмовлених позовних вимог скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_6 та його представник апеляційну скаргу підтримали з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, представник Міністерства просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що наказом №618 Міністерства транспорту та звязку від 01 червня 2009 року ОСОБА_6 було призначено виконуючим обовязки директора Херсонського державного обласного навчально-курсового комбінату з 04 червня 2009 року.

Наказом №53-О від 01 квітня 2011 року його було звільнено з займаної посади з 01 квітня 2011 року у звязку із виходом на пенсію відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Указом Президента України №581 від 12 травня 2011 року установлено, що Міністерство інфраструктури України є правонаступником Міністерства транспорту та звязку України (крім прав та обовязків, повязаних із реалізацією функцій у сфері телекомунікацій, користування радіочастотним ресурсом України), а також, Міністерства культури і туризму України в частині функцій з реалізації державної політики у сфері туризму.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_6 у період з 04.06.2009 року очолював Херсонський державний навчально-курсовий комбінат, який був юридичною особою до 26.02.2014 року.

Відповідно до п.6 Статуту Херсонського державного обласного навчально-курсового комбінату управління комбінатом здійснює директор.

Пунктом 6.3 Статуту визначено, що директор несе відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну; створює необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку; обирає форми і системи оплати праці, встановлює працівникам конкретні розміри тарифних ставок, посадових окладів, винагород, надбавок і доплат з дотриманням норм і гарантій, передбачених чинним законодавством та галузевою угодою.

Таким чином сам ОСОБА_6, як керівник закладу, ніс відповідальність за своєчасне нарахування і виплату заробітної плати та здійснення всіх необхідних розрахунків.

Тому, на думку колегії, підстав для покладення такої відповідальності на відповідача, який став правонаступником обовязків Херсонського обласного навчально-курсового комбінату лише 12 травня 2011 року, тобто вже після звільнення позивача з роботи, не має.

На час звільнення ОСОБА_6 з посади директора на підприємстві існувала заборгованість по заробітній платі у сумі 72,9 тис. грн., що слідує із акту перевірки №21-01-84-314 територіальної державної інспекції праці у Херсонській області від 15.09.2011 року. Ця заборгованість новим керівництвом закладу була погашена і станом на 01.09.2011 року відомості про заборгованість по заробітній платі на підприємстві відсутні.

Колегією суддів у відповідача витребовувалися докази нарахування ОСОБА_6 грошових сум за невикористані відпустки 2009-2011 років, проте такі бухгалтерські документи на підприємстві відсутні в силу неналежного бухгалтерського обліку за час керівництва самого ж позивача.

Про вказане йдеться в листах, адресованих управлінню МВС України в Херсонській області від 22.06.2011 року та прокуратурі Херсонської області і КРУ в Херсонській області від 12.07.2011 року; підтвердженням таких порушень є і протокол загальних зборів колективу Херсонського обласного автомобільно-учбового комбінату від 18.05.2011 року.

В акті перевірки №21-01-84-314 дотримання законодавства про працю, загальнообовязкове державне соціальне страхування проведеної Херсонською державною інспекцією праці у Херсонській області від 15.09.2011 року вказано, що остаточний розрахунок зі звільненими працівниками на підприємстві проводиться з порушенням вимог ст. 116 КЗпП України, середній заробіток за весь час затримки розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України також не нараховується і в тому числі ОСОБА_6

На думку колегії зазначеним підтверджується факт розрахунку при звільненні, хоч і несвоєчасний.

Цією ж інспекцією праці 29.12.2011 року була проведена перевірка дотримання законодавства про працю на підставі звернення ОСОБА_6

Згідно акту перевірки №21-01-119-483 встановлено, що зі звільненим 01.04.2011 року ОСОБА_6 остаточний розрахунок згідно зі ст. 116 КЗпП України проведено лише 19.07.2011 року.

Остаточний розрахунок це виплата всіх сум, що належать працівникові від підприємства і, в тому числі, виплата за невикористану відпустку.

З урахуванням встановленого колегія суддів вважає, що відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог про стягнення заборгованості за невикористані щорічні відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, яка позивачу не надавалася, суд першої інстанції постановив законне і обґрунтоване рішення, висновки якого не спростовані доводами апеляційної скарги.

Так, посилання в апеляційній скарзі на те, що акти перевірок Територіальної державної інспекції праці у Херсонській області не є належними та допустимими доказами на підтвердження заперечень відповідача, колегією не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в актах міститься інформація щодо предмета доказування і вони здійсненні органом, який уповноважений законом здійснювати такі перевірки, до того ж одна із перевірок проведена саме за заявою самого позивача.

Погоджуючись з доводами про невиконання роботодавцем вимог ст. 110 КЗпП України та ст. 30 Закону України «Про оплату праці», а також у тим, що не працівник зобовязаний доводити відсутність з ним розрахунку, а відповідач має доводити факт розрахунку з працівником, колегія суддів ще раз наголошує на тому, що ОСОБА_6 на час звільнення був не просто працівником підприємства, а був його керівником і саме він відповідно до Статуту підприємства і трудового законодавства мав забезпечити виконання всіх вказаних апелянтом вимог трудового законодавства.

Отже, апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П.Прокопчук