Номер провадження: 22-ц/785/461/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Фальчука В.П., Таварткіладзе О.М.,

з участю секретаря судового засідання - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2014 року,-

встановила :

Заступник прокурора Одеської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який в подальшому уточнив та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 17.10.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнати за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_1; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначену квартиру на користь територіальної громади міста ОСОБА_6 в особі Одеської міської ради.

В обґрунтування позову посилався на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.06.2011 року за ОСОБА_2 визнано право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_2. В подальшому ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 17.10.2011 року передав спірне майно у власність ОСОБА_3, яка в свою чергу продала цю квартиру ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 31.08.2012 року, згідно із яким квартиру набуто в спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29.02.2012 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.06.2011 року, в звязку з чим підстави, відповідно до яких ОСОБА_2 набув право власності на спірне майно, відпали.

Рішенням Приморского районного суду м. Одеси від 28.11.2014 року позов заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради задоволено частково. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_4, ОСОБА_5 квартиру під №4 у будинку №3 по провулку Червоному в м. Одесі у комунальну власність територіальної громади міста ОСОБА_6 в особі Одеської міської ради. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, в яких з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просили рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2014 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради відмовити.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні інших позовних вимог не оскаржується, а тому в цій частині не є предметом апеляційного розгляду.

ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, сповіщений належним, у звязку з чим справа розглянута за його відсутності у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

ОСОБА_7 до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

ОСОБА_7 до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.06.2011 року за ОСОБА_2 визнано право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_2.

ОСОБА_2 17.10.2011 року продав спірну квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3, про що свідчить договір купівлі-продажу від 17.10.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 3077.

ОСОБА_3 31.08.2012 року продала зазначену спірну квартиру ОСОБА_4, про що свідчить відповідний договір купівлі-продажу від 31.08.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за № 4-1745.

Згідно з п. 10 зазначеного договору від 31.08.2012 року квартиру набуто в спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Втім, на час укладення останнього договору на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 29.02.2012 року вказане рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.06.2011 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності відмовлено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення, на підставі якого ОСОБА_2 отримав у власність спірне нерухоме майно, що є предметом оскаржуваного договору, на сьогоднішній день є скасованим, правові підстави, відповідно до яких відповідач набув право відчужувати спірний обєкт нерухомості, відпали; інші правові підстави, що б надавали право ОСОБА_2 розпорядитися спірним майном судом за результатами розгляду цієї справи не встановлені.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 лютого 2012 року встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності ОСОБА_2 ніколи не належала і до ухвалення оскаржуваного рішення перебувала у комунальній власності територіальної громади м. Одеси як майно, що попередньо жодною особою не було приватизовану у порядку приватизації державного житлового фонду. За таких обставин права Одеської міської ради як органу самоврядування на неприватизоване житло є загально відомими, а тому доведенню не підлягають.

Таким чином, районний суд не вважав слушними та спростовував доводи відповідача щодо того, що позивачем не доведено факту належності на праві власності Одеській міській раді спірної квартири, оскільки зазначена обставина встановлена іншим судовим рішенням, яке на сьогоднішній день жодною особою не оскаржено та є чинним, підлягає застосуванню у досліджуваних правовідносинах.

Також суд першої інстанції зазначив, що відповідач ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживав, права користування нею не набував, договір найма житловим приміщенням за її адресою з цією особою ніколи не укладався, у звязку з чим цей відповідач не набував права на отримання цієї квартири у власність за жодною достатньою зрозумілою правовою підставою.

На час визнання прав на спірну квартиру за відповідачем ОСОБА_2 не було припинено договір найму житла за адресою спірної квартири, що укладався з ОСОБА_10, який проживав в ній починаючи з 08.01.1974 року (а.с. 66-68). Остання особа визнана такою, яка втратила право користування цим приміщенням лише рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.07.2012 року.

Районний суд дійшов висновку, що власник спірного майна територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради має права вимагати повернення від відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спірну квартиру АДРЕСА_1 з наступних підстав.

ОСОБА_7 до ст. 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яке не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

ОСОБА_7 до ст. 388 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати майно добросовісного набувача у випадку, якщо воно вибуло з володіння власника не з його волі, іншим шляхом.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеного у своєму рішенні від 16.04.2014 року по справі № 6-146 цс 13, за змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Також, відповідно до п. 10 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України.

За наведених обставин, враховуючи, що спірне майно вибуло з володіння власника поза його волею, а саме на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, суд вважав вимоги позивача про витребування у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню.

Оцінюючи характер набуття володіння відповідачем ОСОБА_3, суд констатував, що зі всіх встановлених обставин ця особа мала усі достатні обставини сумніватися у правомірності дій відчужувача ОСОБА_2, який не вправі був здійснювати відчуження спірної квартири, оскільки не мав правових підстав для набуття права власності на неї.

У цьому висновку суд врахував обставини набуття, реєстрацією за адресою спірної квартири особи, права якої на користування цим житлом на час здійснення відчуження припинені не було, відкриття на імя цієї особи особового рахунку для оплати комунальних та інших експлуатаційних платежів тощо. Усі подібні обставини у своїй сукупності виключають можливість визнавати поведінку набувача добросовісною.

Згідно з ч. 2 ст. 399 Цивільного кодексу України право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником або іншою особою.

Колегія суду погоджується з таким висновком районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання апелянта ОСОБА_11, щодо порушення судом першої інстанції порядку виклику в судове засідання співвідповідача ОСОБА_2 є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, а саме оголошеннями в засобах масової інформації (т. 1 а.с.126-166, 250-251).

Доводи ОСОБА_11, стовно наявності усіх документів для придбання спірної квартири та відсутності підстав сумніватись у правомірності дій відчужувача ОСОБА_2 є необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно рішення суду, що стало підставою для оформлення права власності ОСОБА_2, яке було в подальшому скасоване, спірна квартира була передана у власність у звязку з проведенням реконструкції за власні кошти та знаходиться в житловому стані, придатному для проживання, однак в судовому засідання апелянт вказала, що при покупці квартири її стан не був придатний для проживання, квартира потребувала капітального ремонту, у неї були відсутні кошти для проведення ремонту, що й стало підставою для її продажу відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Дані обставини підтвердили апелянти ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Крім того, ОСОБА_11 продавця квартири не бачила, в квартирі була зареєстрована стороння особа, права якої на користування цим житлом на час здійснення відчуження припинені не були, відкриті на імя цієї особи особового рахунку для оплати комунальних та інших платежів.

Доводи апелянта, що спірне майно вибуло волі Одеської міської ради є безпідставними, оскільки як вбачається з рішення суду про визнання права власності ОСОБА_2, представник Одеської міської ради не приймав участь у судовому засіданні.

Посилання апелянта ОСОБА_5 на відсутність доказів, що спірна квартира належить Одеській міській раді є необґрунтованими, оскільки рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 лютого 2012 року, що має преюдиціальне значення у даній справі, встановлено, що квартира АДРЕСА_3 позивачу (ОСОБА_2Д.) ніколи не належала. Вона до оскаржуваного рішення перебувала у комунальній власності. Тобто попередньо жодною особою не було приватизовано у порядку приватизації державного житлового фонду, таким чином права Одеської міської ради, як органу самоврядування на неприватизоване житло є загальновідомим, а тому доказуванню не підлягають.

Стосовно доводів апелянтів щодо різниці в розмірі квартири, що витребується із тією, що придбана за договором купівлі-продажу, колегія суддів зазначає, що вони спростовуються поясненнями самих апелянтів, які вказали, що ОСОБА_5 було здійснено реконструкцію квартири та оформлено відповідні документи.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

ОСОБА_7 до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

ухвалила :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_12

Судді: /підпис/ ОСОБА_13

/підпис/ ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

Суддя: Ю.І. Кравець