АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Іванченко М.М., Лапчевської О.Ф. при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Суматра ЛТД», третя особа ОСОБА_2, про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1, приватного підприємства «Суматра ЛТД» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 квітня 2015 року,-

встановила:

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 квітня 2015 року вказаний позов задоволено частково.

Стягнуто з приватного підприємства «Суматра ЛТД» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7 733 грн. 12 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з приватного підприємства «Суматра ЛТД» в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

В апеляційній скарзі ПП «Суматра ЛТД» просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав, заперечивши проти апеляційної скарги ПП «Суматра ЛТД».

Представник ПП «Суматра ЛТД» вимоги апеляційної скарги підтримала, заперечивши проти апеляційної скарги ОСОБА_1

Третя особа ОСОБА_2 вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7 733 грн. 12 коп.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що з 01 березня 2010 року позивач працював у ПП «Суматра ЛТД» на посаді комерційного директора.

Наказом № 5/08 ВК від 29 серпня 2014 року його було звільнено з 30 серпня 2014 року із займаної посади за угодою сторін ( п.1 ст. 36 КЗпП України).

Відповідач у день звільнення не виплатив всі належні позивачу суми, а саме: заробітну плату за серпень 2014 року в сумі 2 190 грн. 01 коп.

Заборгованість по заробітній платі за серпень 2014 року в сумі 2 190 грн. 01 коп. відповідач виплатив позивачу лише 24 листопада 2014 року.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що йому не були виплачені належні суми в день звільнення, відтак відповідач повинен виплатити заборгованість по заробітній платі за серпень 2014 року в сумі 2 190 грн. 01 коп., компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 7 531 грн. 16 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 17 426 грн. 50 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що заборгованість по заробітній платі за серпень 2014 року в сумі 2 190 грн. 01 коп. виплачена позивачу 24 листопада 2014 року.

При цьому, суд взяв до уваги наявний в матеріалах справи оригінал видаткового касового ордеру від 24 листопада 2014 року, який містить підпис позивача про отримання грошових коштів.

Заперечуючи проти факту отримання заробітної плати в сумі 2 190 грн. 01 коп., позивач не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень.

В суді першої інстанції представник відповідача пояснив, що невиплата заробітної плати в день звільнення позивача відбулась не з вини підприємства.

На підтвердження відсутності вини, суду були надані письмові докази (а.с. 64, 104).

Судом першої інстанції правильно не взято їх до уваги, оскільки вони протирічать один одному, не відповідають встановленим обставинам та наявним в матеріалах справи іншим доказам.

Згідно довідки підприємства середньоденна заробітна плата позивача складає ( 5 484 грн. 98 коп. : 61 день ) 89 грн. 92 коп. (а.с. 99).

Період, за який підлягає стягненню середній заробіток у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні (з 30 серпня 2014 року по 24 листопада 2014 року) становить 86 днів.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає ( 89 грн. 92 коп. х 86 днів ) 7 733 грн. 12 коп.

Виходячи із вищенаведених обставин, є правильним висновок суду першої інстанції про стягнення з підприємства на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7 733 грн. 12 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Встановивши, що позивач отримав у встановленому законом порядку основні щорічні відпустки за 2011-2014 роки, суд першої інстанції виходив з представлених: графіку відпусток, заяв позивача про надання відпусток, відповідних наказів про надання відпусток, табелів виходу на роботу.

Факт відсутності заборгованості перед позивачем за оплату використаних ним відпусток підтверджується розрахунково-платіжними відомостями.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки є правильним.

Доводи апелянта про те, що ним за час роботи на підприємстві не використовувались щорічні відпустки, не підтверджені будь-якими допустимими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги щодо покладення в основу висновків суду підроблених документів, в тому числі з підробленими підписами позивача, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони не підтверджені доказами.

Колегією суддів роз'яснювалось сторонам право заявити клопотання про призначення почеркознавчої чи судово-технічної експертиз.

Сторони не заявили клопотання, погодившись закінчити розгляд справи на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 15 квітня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційних скарг немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Суматра ЛТД» відхилити

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання неюзаконної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф.Лапчевська

М.М. Іванченко