АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9561/15 Справа № 199/5031/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2015 року

по цивільній справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК «Сонячне» до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії. Сплативши судовий збір, згідно чинного законодавства.

У обґрунтування заявлених вимог позивачем було зазначено, що Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячне» є юридичною особою, створеною власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Власником житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 у певний період було ТОВ «Артхолл». Згодом, право власності було передано трьом співвласникам - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. У травні 2015 року вищезазначені співвласники передали право власності на це приміщення відповідачу - ОСОБА_2.

За замовленням директора ОСББ «Сонячне» судовим експертом було проведено дослідження технічного стану квартири №72. Висновками дослідження встановлено, що приміщення квартири №72 не мають ремонту (в приміщеннях відсутні міжкімнатні двері), не опалюються у опалювальний сезон (система опалення відімкнута від внутрішньої будинкової системи), не використовується як житлове приміщення, а навпаки, як склад будівельних матеріалів та будівельного обладнання. Внаслідок недотримання правил експлуатації житлових приміщень вказаної квартири на підлозі, стінах та стелі утворилися дрібні вибоїни та тріщини, сліди іржі на поверхні бетону. У холодну пору року через не опалення квартири відбувається несанкціонований відбір тепла через огороджувальні конструкції (перекриття) від сусідніх житлових приміщень, розміщених на 2-му поверсі будівлі житлового будинку, що в свою чергу, призводить до зменшення температури повітря у приміщеннях другого поверху. За висновками експерта руйнування виникли внаслідок використання приміщень не за своїм призначенням, затікання води з верхнього поверху та невиконання власником вказаних приміщень температурного режиму внутрішніх приміщень внаслідок відключення від системи центрального опалення.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач просив суд зобов'язати відповідача здійснити у квартирі АДРЕСА_1 затирання тріщин і вибоїн на підлозі, ремонт пошкоджених ділянок штукатурки стін, замазування тріщин, усунення причин зволожування плит на стелі, включення та використання системи централізованого опалення у відповідно до вимог п. 5.23 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення». А також зобов'язати відповідача використовувати приміщення квартири за цільовим призначенням для постійного або тимчасового проживання громадян та звільнення приміщення квартири від будівельних матеріалів та будівельного обладнання.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 використовувати приватну власність, житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 за призначенням з дотриманням температурного режиму вказаного житлового приміщення шляхом підключення до системи централізованого опалення квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячне» судові витрати в розмірі 243,60 грн.

У апеляційній скарзі відповідачка просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що відповідачу по справі на підставі договору дарування від 13.09.2012 року та договору купівлі-продажу від 25.02.2015 року належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та спростовує твердження представника відповідача, що остання стала власницею квартири лише в травні 2015 року по закінченні опалювального сезону.

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячне» є юридичною особою, створеною власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна, та діючою на підставі Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У відповідності до ч.4 ст.4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання.

Як визначено ст.1 вказаного Закону, співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

У відповідності до ст.15 Закону співвласник, серед іншого, зобов'язаний - використовувати приміщення за призначенням, дотримуватися правил користування приміщеннями; забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; дотримуватися вимог правил утримання житлового будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм.

Крім того, відповідно до ст. 319 ЦК України власність зобов'язує.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов*язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 10, 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно вимог із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, у обґрунтування заявлених вимог позивачем було надано Висновок будівельно-технічного експертного дослідження № 1034-08 від 08 серпня 2014 року (а.с.8-23), здійснений на замовлення позивача експертом фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, відповідно до висновку якого технічний стан внутрішніх приміщень квартири АДРЕСА_1, ІІ - задовільний, за несучою здатністю та умовами експлуатації відповідають стану І, мають місце дефекти та пошкодження, які можуть знизити довговічність конструкції, потрібні заходи щодо захисту конструкції. Руйнування виникли внаслідок використання приміщення не за своїм призначенням, затікання води з верхнього поверху та невиконання власниками вказаних приміщень температурного режиму внутрішніх приміщень внаслідок відключення від системи централізованого опалення.

Так, п.4.2.1.1 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 року викладені таки вимоги щодо експлуатації будинку, а саме необхідно забезпечувати: заданий температурно-вологісний режим усередині будинку; - справний стан стін для сприйняття навантажень (конструктивну міцність); - усунення ушкоджень стін у міру виявлення, не допускаючи їх подальшого розвитку; теплозахист, вологозахист зовнішніх стін.

Відповідачем не було спростовано того факту, що нею не дотримується температурний режим у вищевказаній квартирі через використання квартири не за цільовим призначенням, тобто не як жиле приміщення, та через відключення від системи централізованого опалення та відсутності іншого альтернативного виду опалення, і зазначене визнавалось сторонами. Саме вказані дії порушують права інших співвласників будинку, тобто, приводить до зменшення температури повітря в інших сусідніх житлових приміщеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що необхідно зобовязати відповідача використовувати приватну власність, житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 за признаенням з дотриманням температурного режиму вказаного житлового прмиміщення шляхом підключення до системи централізованого опалення вказаної квартири.

Крім того, згода позивача з вимогами в частині зобов»язання дотримання температурного режиму у спірній квартирі підтверджено Актом про фіксацію показників теплових лічильників по опаленню кв.№1,72 від 22 жовтня 2015 року та листом долученими в ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції, якими підтверджено факт увімкнення 22 жовтня 2015 року відповідачем опалення у своїй квартирі.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2. постанови "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Тому, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування до спірних правовідносин судом першої інстанції норм матеріального, а саме Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» є безпідставними та підлягають відхиленню.

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам відповідає.

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Також колегія суддів не може взяти до уваги незгоду апелянту з висновком будівельно-технічного експертного дослідження.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачкою не оскаржувався висновок будівельно-технічного експертного дослідження у встановленому законом порядку.

Крім того, позивачем не заявлялося клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи для спростування вищезазначеного висновку експерта.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез