Справа № 127/5109/15-ц Провадження № 22-ц/772/1947/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 46Доповідач Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Пащенко Л.В.

Суддів: Медяного В.М., Жданкіна В.В.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача виконавчого комітету Вінницької міської ради, про визнання такими, що втратили право на користування жилим приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача,- виконавчого комітету Вінницької міської ради, про визнання такими, що втратили право на користування жилим приміщення.

В заяві зазначали, що рішенням виконкому Вінницької міської ради №368 від 23.02.2006 року ОСОБА_2 було надано квартиру АДРЕСА_1. На той час ОСОБА_2 перебував з ОСОБА_4 у шлюбі, який було розірвано 02.11.2009 року. Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мають дочку ОСОБА_2 (тепер ОСОБА_6) Т.М., ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з 07.02.2009 року лише зареєстрована у вказаній квартирі.

З 2000 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 постійно проживали та проживають ІНФОРМАЦІЯ_2. Перебуваючи з жовтня 2009 року у фактичних шлюбних стосунках вони-позивачі за власні кошти розпочали проводити у квартирі будівельно-ремонті роботи, які були завершені в 2011 році, після чого вселилися в неї та проживають по цей час, підтримують її належний стан, проводять поточні ремонти, сплачують комунальні послуги.

Рішенням Ленінського райсуду м. Вінниці від 15.06.2010 року відповідачів було вселено у спірну квартиру і згідно акта Вишенського ДВС ВМУЮ від 19.06.2013 року дане рішення примусово виконано, про що 01.07.2013 року ОСОБА_4 власноручно написала заяву. Постановою держвиконавця від 25.03.2014 року також усунено перешкоди в користуванні квартирою ОСОБА_6 і виконавче провадження закінчено. Проте і після цього відповідачі не вселилися в спірну квартиру і не виконують обовязки покладені на них ст.10 ЖК України.

Тому позивачі просили визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування квартирою №95 в будинку №58-А по вул. Стахурського м. Вінниці та стягнути з відповідачів на користь позивачів судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі просять рішення суду, як постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_3В, її представника ОСОБА_7 та представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_8, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення по слідуючих підставах.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського райсуду м. Вінниці від 23.03.2012 року було усунено ОСОБА_4 і ОСОБА_5 перешкоди в користуванні квартирою №95 по вул. Стахурського,58а в м. Вінниці та вселено їх в цю квартиру, а також встановлено порядок користування цією квартирою з виділенням в користування ОСОБА_4 і ОСОБА_5 кімнати площею 21.1кв.м., а ОСОБА_2 - кімнати площею 18.7кв.м. в даній квартирі. Підсобні приміщення квартири залишено в спільному користуванні. Зобовязано житлові органи Вінницької міської ради укласти договір найму з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на жиле приміщення площею 21.1кв.м., а з ОСОБА_2 - на жиле приміщення площею 18,7кв.м., з зобовязанням сторін проводити рівну оплату за нежитлові приміщення (а.с.49-52).

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23.12.2013 року, яким змінено рішення Вінницького міського суду від 22.10.2013 року, визнано за ОСОБА_3 право користування кімнатою площею 18,7кв.м. та підсобними приміщеннями в квартирі №95 в будинку по вул. Стахурського,58а в м. Вінниці, в решті рішення залишити без змін (а.с.6-8).

З матеріалів справи вбачається, що 11.12.2013 року між МКП «ЖЕК №12» та ОСОБА_4 було укладено договір найму житла в будинках комунальної власності, а саме: на кімнату площею 21,1кв.м. в квартирі АДРЕСА_2 та відкрито на імя ОСОБА_4 окремий особовий рахунок на вказану кімнату на склад сімї з двох осіб (а.с.56,12,59). Також з матеріалів справи видно, що на імя позивача ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок в квартирі №95 в будинку по вул. Стахурського,58в в м. Вінниці на кімнату площею18,7кв.м. на склад сімї з трьох осіб (а.с.13)

Згідно рахунків за житлово-комунальні послуги ОСОБА_4 і ОСОБА_5 сплачують комунальні послуги за користування виділеною їм кімнатою площею 21,1кв.м. в спірній квартирі (а.с.53,54).

Звернувшись до суду з даним позовом позивачі, обґрунтовуючи свої вимоги, посилалися і керувалися ст.71 ЖК України, яка визначає умови збереження жилого приміщення саме за тимчасово відсутнім наймачем чи членами його сімї.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України в постанові №2 від 12.04.1985 року (з послідуючими змінами) у справах про визнання наймача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за ст.71 ЖК України необхідно зясувати причину відсутності відповідача понад встановлені строки.

Вирішуючи спір, суд встановив, що згідно рішення Ленінського райсуду м. Вінниці від 23.03.2012 року, відповідачі не є наймачами житлової кімнати площею 18,7кв.м., яка виділялась у користування позивачам. В свою чергу, позивачі не є наймачами кімнати площею 21,1кв.м., яка виділялась у користування виключно відповідачам. Останні сплачують всі належні комунальні платежі за користування виділеною їм кімнатою, однак фактично не можуть користуватися нею, внаслідок перешкод, які чинять позивачі по справі. Зокрема, з пояснень позивачки ОСОБА_3 вбачається, що саме позивачі, крім кімнати площею 18,7кв.м. в спірній квартирі, яка була виділена ОСОБА_2, фактично користуються ще й кімнатою площею21,1кв.м. в цій квартирі, яка рішенням суду виділена в користування відповідачам.

Таким чином, судом зясовано, що з боку відповідачів жодним чином не порушуються права позивачів щодо користування, виділеною ОСОБА_2, кімнатою в спірній квартирі. Позивачі ж не являються сторонами договору найму житлової кімнати, площею 21,1кв.м., у вказаній квартирі, який може бити розірваний з ініціативи наймача або наймодавця.

Крім того, як видно з матеріалів справи, відповідачі фактично позбавлені можливості приватизувати надане їм у користування житлове приміщення, оскільки позивачі перешкоджають виготовленню необхідної технічної документації для проведення приватизації (а.с.79).

Також матеріалами справи встановлено, що спірна квартира відноситься до державного житлового фонду. Згідно ж розяснень п.4 постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу» право на предявлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням належить наймодавцю.

Врахувавши вищевказані обставини та вимоги закону, суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення як необґрунтовані і такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Рішення суду відповідає матеріалам справи і вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2015 рокузалишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Судді:

З оригіналом вірно: /підпис/