Номер провадження: 22-ц/785/8481/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.,

суддів Калараш А.А., Короткова В.Д.

з участю секретаря Абалдової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до правонаступника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2014 року,-

встановила:

16 вересня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 02 квітня 2003 року останній отримав від нього в борг 3 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 02.04.2003р. та прийняв зобовязання повернути всю суму протягом тижня з дня вимоги.

В устній формі 15 лютого 2011 року та в письмовому вигляді 30 травня 2011 року він просив повернути борг, але ОСОБА_3 відмовився повернути гроші.

У звязку з тим, що ОСОБА_3 ігнорував вимоги, відмовлявся повернути гроші та не бажав врегулювати спір мирним шляхом, він змушений звернутися до суду.

01 червня 2013 р. ОСОБА_3 помер.

Відповідач перебував у шлюбі з ОСОБА_4, яка є правонаступницею померлого, а тому, в процесі розгляду справи 23 вересня 2014 року звернувся до суду з позовними вимогами до останньої про стягнення суми боргу в розмірі 3 000 (три) тисячі доларів США, що складає за курсом НБУ 40 578,3 гривень; процентів від суми позики у розмірі 2 281,89 доларів США, що за курсом НБУ складає 30 865,07 гривень, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України; відсотків за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 178,52 доларів США, що за курсом НБУ складає 2 414,68 гривень, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України та судові витрати у розмірі 1 793,77 грн.

Справа розглянута у відсутність відповідача.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 до правонаступника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить про скасування рішення суду з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02 квітня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір позики в простій письмовій формі, за умовами якого ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 3 000 доларів США та прийняв на себе зобовязання повернути кошти на протязі тижня з дня попередження про повернення боргу(а.с. 5).

ОСОБА_2 надіслав на адресу позичальника вимогу щодо повернення коштів за зазначеною розпискою, яка 06 червня 2011 року отримана ОСОБА_3. (а.с. 6, 7).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму.

В порядку ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що буле передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

01 червня 2013 року ОСОБА_3 помер (а.с.130-132).

Після його смерті ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса з вимогою (претензією) до спадкоємців майна померлого (а.с. 147 -181)

ОСОБА_4 є дружиною померлого, яка фактично вступила у володіння спадковим майном (а.с. 67, 183-184).

Заслуговує на увагу судження суду першої інстанції про те, що про наявність спору ОСОБА_4 було відомо при житті чоловіка, оскільки при укладенні угоди на представництво в суді інтересів ОСОБА_3 по цій справі, угоду з представником підписано саме нею. Зазначені обставини свідчать про обізнаність ОСОБА_4 про розгляд судом зазначеної справи ще при житті чоловіка. (а.с.30)

Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням.

Умовою відповідальності спадкоємця ОСОБА_4 за боргами спадкодавця є відсутність відмови у прийнятті спадщини у спадковій справі.

Таким чином, як вірно визначено судом першої інстанції, з правонаступника ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сума боргу в розмірі 3 000 доларів США, що складає за курсом НБУ 40 578, 30 грн. станом на 23 вересня 2014 року.

При цьому, колегія суддів звертає свою увагу на те, що ОСОБА_3 на час смерті був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка, відповідно до договорів купівлі-продажу від 17.07.1996 року та від 09.09.1996 року належить ОСОБА_4 /а.с. 276-282/.

Також, колегія суддів критично відноситься до доводів ОСОБА_4, що в розписці про передачу коштів у борг позивача ОСОБА_2 по батькові зазначено як «Васильович», а не «Володимирович», оскільки, як пояснив позивач, при житті померлий ОСОБА_3 називав його саме як «Васильович», крім того, оригінал розписки знаходиться у позивача.

Виходячи з викладеного, висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, які ним правильно застосовані.

При цьому, доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Скаржникне надала жодних доказів, які б обґрунтовували та підтверджували ті обставини, на які вона посилається в апеляційній скарзі.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржниками норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді В.Д.Коротков

ОСОБА_6