Справа № 285/1557/15-ц
провадження у справі № 2/0285/704/15
28 травня 2015 року м. Новоград-Волинський
Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Романюк Ю.Г., за участі секретаря судових засідань Медяної І.В. та осіб, які беруть участь у справі: позивач: не прибула,
відповідач: не прибув,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку,
27 квітня 2015 року позивач звернулась в суд з позовною заявою до відповідача та просить визнати за нею право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, загальною площею 881 кв. м. з цільовим призначенням - для обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських будівель.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.1995 року вона набула у власність житловий будинок АДРЕСА_1. За умовами договору купівлі-продажу будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 881 кв.м., яка знаходиться за вказаною адресою. На момент укладення договору купівлі-продажу земельна ділянка належала на праві власності продавцю за договором - ОСОБА_3 згідно Державного акту на право приватної власності на землю виданого виконкомом Новоград-Волинської міської ради від 26.04.1994 року. Отже за договором купівлі-продажу одночасно вона купила будинок та земельну ділянку. 23.03.2015 року вона звернулась до Новоград-Волинської міської ради з заявою про передачу їй у приватну власність вищезазначеної земельної ділянки. Їй було запропоновано оформити за нею право власності на підставі цивільно-правової угоди або визнати за рішенням суду.
У судове засідання позивач не прибула, подала письмову заяву, в якій, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила про розгляд справи у її відсутність проти винесення заочного рішення заперечень не має.
Відповідач в судове засідання не прибув повторно, на його адресу судом направлялись усі процесуальні документи у справі та повістки про виклик до суду. Однак в матеріалах справи були відсутні докази про його повідомлення про розгляд даної справи належним чином, тому виникла об'єктивна необхідність здійснити виклик через засоби масової інформації, шляхом публікації в пресі оголошення про його виклик до суду. Таким чином, про час і місце судового розгляду 28.05.2015 року відповідач повідомлений вчасно та належним чином, однак в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, запереченнь проти позову та клопотань про відкладення розгляду справи не подав.
За таких обставин, керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 07 липня 1995 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_3 у власність житловий будинок АДРЕСА_1. За умовами договору купівлі-продажу будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 881 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с.6).
Рішенням Новоград-Волинської міської ради від 13.04.1994 № 139 про передачу у приватну власність та надання у користування земельних ділянок ОСОБА_3 надано в користування та видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 881 кв.м. по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.7, 8).

Листом від 23.03.2015 року № 142/25/03 Новоград-Волинської міської ради ОСОБА_2 запропоновано оформити право власності на земельну ділянку площею 881 кв.м. по АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі цивільно-правової угоди або визнати за рішенням суду (а.с.10)

Дані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи та поданими позивачами доказами (а.с.4-10).

На момент укладення договору купівлі - продажу житлового будинку діяли ЦК УРСР 1963 року та ЗК України в редакції 1993 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Земельного Кодексу України в редакції 1993 року при переході права власності на будівлю і споруд разом з цим об'єктом переходить у розмірах передбачених ст. 67 цього Кодексу і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Таким чином зазначена норма закріплювала загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. При цьому визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачало механізм нероздільного правового регулювання нормами земельного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, на момент укладання договору купівлі продажу будинку відповідачу фактично належали на праві власності і будинок, і земельна ділянка для його обслуговування, на які до позивачки перейшло право власності на підставі вказаного договору купівлі продажу, відповідально до ч. 1 ст. 30 Земельного Кодексу України в редакції 1993 року, оскільки інше не передбачено у договорі про відчуження.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 174, 208-210, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, загальною площею 881 кв.м. з цільовим призначенням - для обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських будівель.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України та може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 29 травня 2015 року

Суддя Ю.Г. Романюк