АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Просила стягнути з відповідача аліменти на тримання двох дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 1/4 частини зі всіх доходів відповідача на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до повноліття дітей, посилаючись на те, що з відповідачем у них не склалось спільного життя та сімейно-шлюбні відносини між ними фактично припинені. В обґрунтування позову зазначала, що діти проживають з нею та потребують постійного догляду, а відповідач не виконує свого обов'язку як батька по утриманню, не надає ніякої допомоги, матеріального забезпечення всім необхідним для гідного та здорового життя та виховання. В подальшому позовні вимоги уточнила та просила стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі по 3000 грн. щомісяця на кожну дитину, посилаючись на те, що відповідач ніде не працює, а вона змушена щомісяця витрачати на дітей близько 7000 грн., та просила змінити її прізвище в судовому розгляді «Боросюк», у зв'язку з розірванням шлюбу та зміною прізвища.

Унікальний номер справи: 753/14201/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3995/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шклянка М.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ід.код НОМЕР_1, не працюючого, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 2572 грн. від всіх доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня подання заяви, а саме з 01.08.2014 року і до досягнення ними повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2572 грн. - змінити, стягнувши з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ід.код НОМЕР_1, не працюючого, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а саме: 516 грн. та 643 грн. на загальну суму 1159 грн. щомісячно починаючи з 01.08.2014 р.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що задовольняючи позов, судом неповно з'ясовано обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, зокрема не вказано судовим рішенням, чому аліменти стягнуто саме в такому розмірі, при розгляді справи позивачем не обґрунтовано вказані нею витрати на виховання дітей, не взято до уваги покази відповідача, що він регулярно відвідує дітей, оплачує школу старшій дочці та перераховує на картковий рахунок дружини кошти для дітей.

Посилається, що аліменти на утримання неповнолітніх дітей суд стягує з 01.08.2014 p., а в оскаржуваному рішенні посилається на норми Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», який станом на 01.08.2014 р. не був чинним.

Зазначає, що діючим законодавством України передбачено обов'язок обох батьків утримувати неповнолітню дитину, тому законним буде рішення про стягнення з нього лише половини передбаченого прожиткового мінімуму, а саме: 516 грн. та 643 грн. на загальну суму 1159 грн. щомісячно починаючи з 01.08.2014 р., оскільки наразі він не працює і не має стабільного доходу.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, з'ясувавши, що ні апелянт, ні його представник, яким направлялися рекомендованою кореспонденцією судові повістки-повідомлення, у 2-ге підряд судове засідання не з'явився, вислухавши позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_8, які заперечували проти задоволення скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.09.2000 року, який рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 26.11.2014 року було розірвано.

Також встановлено, що від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачкою і перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою Форми №3 №611 від 25.07.2014 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитині присуджуються у частці від доходу матері, батька, з урахуванням обставин, зазначених у ст.180 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що відповідност. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік», прожитковий мінімум дітей віком до 6 років становить з 1 січня 2015 року - 1032 грн., для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2015 року - 1286 грн.

Оскільки в судовому засіданні було подано заяву про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, а молодшій дочці сторін ОСОБА_5 в травні 2015 року виповнюється 6 років, суд першої інстанції вірно задовольнив позов частково та стягнув аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання дітей, в розмірі 1286 грн. від всіх доходів відповідача на кожну дитину щомісячно, а всього 2572 грн. на двох дітей щомісячно, починаючи з дня подання заяви, а саме 01.08.2014 року і до досягнення ними повноліття.

Відносно доводів апеляційної скарги про те, що обов'язок утримувати неповнолітніх дітей покладено на обох батьків, тому стягнення аліментів лише з батька є незаконним, колегія вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р.

N 606-XIV ( 606-14 ) "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Порядок стягнення аліментів визначено у ст.74 Закону "Про виконавче провадження" (606-14), а також у статтях 194-197, 274 СК України.

Звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

З огляду на вказане, вірним є висновок суду першої інстанції, що позивачем при розгляді справи надано суду належні та допустимі докази наявності постійних витрат на дітей, які сплачуються матір'ю, зокрема витрати на одяг, харчування, дитячі іграшки, періодичне лікування і відвідування театрів, на оплата закладу освіти, які за своєю природою є звичайними витратами, з метою задоволення матеріальних, особистих і духовних потреб дитини.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на те, що доводи апеляційної скарги висновків в рішенні суду не спростовують та містяться лише на формальних міркуваннях, колегія суддів вважає, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року обґрунтоване та законне і скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: