АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - ОніщукМ.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Сливка А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року про повернення позовної заяви по цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И ЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.08.2015 позовну заяву повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду питання про прийняття позовної заяви, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна бути розглянути господарським судом.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 17.08.2015 до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ФОП ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу косметичних засобів.

Вирішуючи питання відкриття провадження у справі суд першої інстанції дійшов висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому заява підлягає поверненню позивачу за правилом п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

З вказаними висновками суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 12 ГПК України визначено підвідомчість справ господарським судам у спорах, що виникають під час укладення, зміни, розірвання і виконання господарських договорів.

Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 3, 14 Постанови «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 роз'яснив, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Спір фізичної особи, яка має статус суб'єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов'язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Даний позов пред'явлено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 до фізичної особи ОСОБА_6 і спір виник внаслідок не виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу, що є одними із видів цивільних договірних зобов'язань.

Таким чином, висновок суду про неможливість розгляду даного спору в порядку цивільного судочинства є незаконним.

Разом з цим, слід зазначити, що п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Натомість, суд першої інстанції дійшовши висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, повернув заяву позивачу на підставі п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, вказавши на непідсудність даної справи, не виконавши при цьому вимоги ч. 3 ст. 122 ЦПК України та не перевіривши дотримання вимог ст.ст. 109-114 ЦПК України.

Процесуальний закон розмежовує поняття підсудності і підвідомчості заяви і визначає різні способи процесуальних дій суду у випадку якщо: справа не підсудна цьому суду - повернення заяви позивачеві для подання до належного суду; заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства - відмова у відкритті провадження у справі.

З наведеного вбачається, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції допустив низку порушень норм процесуального права, які є безумовною підставою для скасування ухвали.

Відповідно до п. 3 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на викладене та враховуючи зміст заявлених апеляційних вимог, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, а саме, скасування оскаржуваної ухвали та передачу питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки вимога апеляційної скарги про направлення справи до суду першої інстанції для розгляду питання про прийняття позовної заяви, не ґрунтується на вимогах процесуального закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року про повернення позовної заяви - скасувати, а питання відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва