Справа № 639/8114/15-ц
Пров.: 2/639/2366/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2015 року
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого: Рубіжного С.О.,
за участю секретаря Чубенко О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та зобовязання повернути майно, -
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 15 серпня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Обгрунтовуючи позов, посилається на те, що з 2001 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_3, під час якого 19.09.2002 року була придбана спірна квартира, яка за договором була оформлена на його дружину. В 2013 році ОСОБА_3 померла. Він постійно проживав в спірній квартирі і проживає до теперішнього часу, але спадщину не оформив після смерті дружини. Про існування оспорюваного договору йому стало відомо в серпні 2015 року, коли дізнався про рішення суду про його виселення, так як його дружина ОСОБА_4 відчужила квартиру.. Без його згоди , дружина не мала право на ії відчуження, оскільки він має право на ? частку майна подружжя, при цьому він мав першочергове право на купівлю ії частки. Також просить зобовязати відповідача повернути йому квартиру, а отримані гроші від квартири стягнути зі спадкоємців ОСОБА_3.
Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві. Також зазначила, що позивачу не було відомо про розірвання шлюбу з ОСОБА_3, та про заочне рішення суду про визнання за його дружиною права особистої власності спірної квартири, яке переглядається за заявою позивача в суді першої інстанції, також посилається на існування розбіжностей в датах укладання договорів, укладених ОСОБА_3 щодо спірної квартири, наявність в оспорюваному договорі недоліків, а асме зазначення осіб, які не є сторонами договору.
Відповідач ОСОБА_2 та ії представник ОСОБА_6 проти позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на те, що спірна квартира належала ОСОБА_3 на праві осоистої приватної власності, яке захищено рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2009 року, яке набрало законної сили, тому право позивача не порушене.
Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
В силу чт. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.
Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1Г перебував у шлюбі з ОСОБА_3 з 20.10.2001 року. Шлюб було розірвано, про що зроблено актовий запис № 302 від 13.08.2008 року (а.с. 38).
Під час перебування у шлюбі, за договором купівлі-продажу квартири від 19.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 за реєстровим № 8209, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_8 купила 28/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_2, яка належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду Харківської міської ради 13.05.2002 року (а.с. 57,58)
За договором купівлі-продажу квартири від 19.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 за реєстровим № 8213, ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 6).
Зазначені обставини також встановлені заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2009 року по справі № 2-1197/09 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист права власності та про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя. На підставі зазначених обставин суд дійшов висновку, що спірна квартира була придбана ОСОБА_3 за особисті кошти, на підставі чого визнав спірну квартиру особистою приватною власністю ОСОБА_3, на яку не має права власності ОСОБА_1 Рішення суду набрало законної сили. (а.с. 17,18)
Згідно копії оспорюваного договору купівлі-продажу від 15 серпня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10, гр. ОСОБА_3 передала у власність на вигідних для себе умовах, а гр. ОСОБА_2, прийняла у власність на умовах договору квартиру № 10 в м. Харкові по вул. Червоножовтневій, будинок № 64. Договір зареєстровано в Державному реєстру правочинів (а.с. 19,20).
Зі змісту договору вбачається, відчужувана квартира належить продавцю на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_11, 19.09.2002 року за реєстровим № 8213 та заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкові від 24.04.2009 року, справа № 2-1197/09.
В силу ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, який здійснює право власності на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно ст.. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Конституційні права, свободи та обовязки людини і громадянина визначені розділом ІІ Конституції України.
Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, в силу ст.. 55 Конституції України.
Частинами 1,4 ст. 215 УК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
В силу п.3 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто.
Як вище зазначено, задовольняючи вимоги ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю, суд виходив з того що спірна квартира була придбана останньою за особисті кошти.
Таким чином встановлено, що під час шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, остання придбала квартиру, яка є предметом оспорюваного договору та в судовому порядку захистила право особистої власності дружини. Реалізуючи своє право, відчужила квартиру на користь відповідача по справі.
Таким чином, суд вважає позов необґрунтованим, оскільки права позивача на майно, яке він вважає спільним майном подружжя, не порушено оспорюваним договором, що є підставою у відмові в задоволенні позову.
Стосовно вимог про повернення майна, слід зазначити, що вони є похідними від вимог про визнання правочину недійсним, тому також не підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється судом відповідно до ст.. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.7,10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та зобовязання повернути майно відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя -