Справа № 758/8291/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Київській області від 14 квітня 2015 року про арешт майна боржника, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «ВіЕсБанк»,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулося до суду із скаргою на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Київській області від 14 квітня 2015 року про арешт майна боржника.

Вимоги скарги обґрунтовують тим, що у провадженні відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження щодо стягнення з нею коштів, для виконання якого постановою від 14 квітня 2015 року накладено арешт на все її майно.

Вказала, що вказана постанова є незаконною, оскільки державний виконавець наклавши арешт на рухоме майно, не мав та не має на меті реалізувати його, а лише наклав для забезпечення зобов'язання. У порушення вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не визначив черговість звернення стягнення на майно боржника. Крім того, зазначила, що борг до ПАТ «ВіЕсБанк» відсутній, тому відсутні потреба звертати стягнення на все її майно.

Посилаючись на вищевикладені обставини, просила скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Київській області від 14 квітня 2015 року про арешт майна та визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Київській області протиправними.

У судове засідання ОСОБА_1 та її представник підтримали подану скаргу, просили її задовольнити.

Представник відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Київській області у судовому засіданні просила скаргу залишити без задоволення.

Представник заінтересовані особи ПАТ «ВіЕсБанк» просив у задоволенні скарги відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необґрунтованість скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 12 серпня 2010 року видано виконавчий лист Ірпінським міським судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 243 329 грн. 17 коп.

ПАТ «ВіЕс Банк», який є правонаступником ПАТ «Фольксбанк», 07 квітня 2015 року звернулось до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Київській області із заявою про відкриття виконавчого провадження. У заяві просили відкрити виконавче провадження та накласти арешт на все майно та рахунки боржника.

Постановою від 14 квітня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Київській області відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 243 329 грн. 17 коп. та судові витрати у розмірі 1 730 грн.

Постановою від 14 квітня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Київській області накладено арешт в межах суми боргу 3 243 329 грн. 17 коп. на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржникові.

16 квітня 2015 року копія постанови про арешт майна боржника була направлена ОСОБА_1

Не погоджуючись із постановою про арешт майна ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця та вищезазначену постанову.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

У заяві про відкриття виконавчого провадження представник ПАТ «ВіЕс Банк» одночасно просив накласти арешт на все майно та рахунки боржника.

У ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно зі ст. 57 вказаного закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими ч. 2 цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження

Враховуючи викладене, постанова відповідає вимогам ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт накладався у межах боргу і тільки на майно боржника і не порушує права інших осіб.

Частиною 5 ст. 52 Закону визначено, що боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Посилання ОСОБА_1 на те, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 квітня 2015 року не відповідає вимогам ст. 52 вищевказаного закону, оскільки державний виконавець не визначив черговість звернення стягнення на майно боржника, суд не приймає до уваги, оскільки боржник після прийняття постанови про арешт майна добровільно не виконує рішення та не запропонувала державному виконавцю звернути стягнення на наявні види майна, достатні для виконання.

Таким чином, вимоги скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця та постанову відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Київській області від 14 квітня 2015 року про арешт майна боржника є недоведеними, оскільки дії державного виконавця при винесені постанови про арешт здійснювались у спосіб і порядок визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 383, 384, 386, 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Київській області від 14 квітня 2015 року про арешт майна боржника, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «ВіЕсБанк» залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а в разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяМ. О. Шаховніна