АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХ В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Усика Г.І., Шахової О.В.,

при секретарі: Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Дочірнього підприємства « Дарниця-1» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20.04.2015 у справі за заявою Дочірнього підприємства «Дарниця-1» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року на адресу Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява ДП «Дарниця-1» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 10743, 13 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20.04.2015 відмовлено у прийнятті даної заяви.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, представником ДП «Дарниця-1» подано апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали. Апелянт зазначає, що постановляючи дану ухвалу, суд першої інстанції помилково застосував п.2 ч.3 ст. 100 ЦПК України, вбачаючи спір про право, не мотивувавши належним чином даного висновку в ухвалі. Крім того, заявник вказує на те, що суд постановляючи оскаржувану ухвалу не надав належної оцінки обставинам (доказам) у справі, що мають суттєве значення для постановлення правомірного судового рішення. На підставі вказаного, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою передати питання на новий розгляд.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта підтримала апеляційну скаргу, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати з викладених у скарзі підстав та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила, а тому враховуючи положення ст. враховуючи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за доцільне розглянути справу у її відсутності.

Справа № 753/7358/15
№ апеляційного провадження:22-ц-796/7786/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у прийнятті заяви ДП «Дарниця-1» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, суд першої інстанції виходив з того, що із поданої заяви і поданих до неї документів вбачається спір про право та заявником не надано документів, які підтверджують право власності або користування ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не вважає за можливе, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового

рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно з ч. 1 п. 3 ст. 96 цього ж Кодексу судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що 15.04.2015 до Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява ДП «Дарниця-1» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1, заборгованості за житлово-комунальні послуги.

У відповідності з вимогами п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Як роз'яснив Пленум Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ у своїй постанові «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 № 14, в п. 9, наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України ( 435-15 ) (далі - ЦК)).

Якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані послуги, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг або інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги (п. 13 вказаної вище Постанови).

Судом встановлено, що з поданої заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявлено вимогу про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги та додано ряд документів на підтвердження вказаної вимоги, а саме: належним чином завірені копії договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення; про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових території укладені між ДП «Дарниця-1» та ОСОБА_1, також додані розрахунки заборгованості за комунальні послуги за січень 2012 року по квітень 2015 року. Разом з тим, до заяви про видачу судового наказу, заявником також додано попередження про погашення суми основного боргу від 05.12.2014 та 16.01.2015 з підписом ОСОБА_1, та заява ОСОБА_1 до ДП «Дарниця-1» від 26.01.2015 з проханням погашати заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги частинами, що в свою чергу вказує на те, що ОСОБА_1 визнала наявність у неї заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Таким чином, з заяви ДП «Дарниця-1» та доданих до неї документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника, та документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права заявника не вбачається спір про право, а тому висновок суду про відмову у прийнятті даної заяви на підставі п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України не ґрунтується на нормах процесуального закону, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення питання, а тому за таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати, та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311-315, 319 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства « Дарниця-1» - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20.04.2015 - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: