АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника відповідача Міщенка А.Л.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

Справа №757/19852/2015
№ апеляційного провадження:22-ц-796/13563/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Писанець В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом та просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 001833 від 08 травня 2015 року, який був укладений між ТОВ «Євролізинг Україна» та ОСОБА_4 Крім того, просить стягнути з ТОВ «Євролізинг Україна» грошові кошти у сумі 121 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 08 травня 2015 року між ТОВ «Євролізниг України», як лізингодавцем та ОСОБА_4, як лізингоодержувачем, було укладено договір фінансового лізингу № 001833. Відповідно до умов договору лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно - трактор марки «Белорус -892», а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Вартість предмету лізингу у договорі від 08 травня 2015 року визначена у іноземній валюті - Євро, без прив'язки до курсу гривні, що не відповідає вимогам законодавства. Також, можливість зміни вартості товару в залежності від коливання курсу іноземної валюти не відповідає інтересам позивача та свідчить про відсутність його згоди за суттєвою умовою зобов'язання. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про наявність підстав визначених ст.ст. 203, 215 ЦК України для визнання недійсним договору № 001833.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року у задоволені позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про визнання договору недійсним та стягнення коштів - відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача Міщенко А.Л., який діє на підставі довіреності в інтересах ТОВ «Євролізинг Україна», проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином ( а.с.70,72). А тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08 травня 2015 року між сторонами ОСОБА_4 та ТОВ «Євролізинг Україна» укладено договір фінансового лізингу № 001833, відповідно до якого лізингодавець ТОВ «Євролізинг Україна» зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно - трактор марки «Белорус - 892» вартістю 18 888,89 Євро, що на дату підписання договору становить суму у розмірі 510 000 гривень, а лізингоодержувач ОСОБА_4 зобов'язується прийняти предмет лізині у та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу адміністративні платежі 51 000 гривень та 70 000 гривень, що разом становить суму коштів у розмір 121 000 гривень.

У своїй позовній заяві позивач зазначає, що умови договору фінансового лізингу в частині визначення ціни договору в іноземній валюті є несправедливими та є свідченням про відсутність згоди позивача за суттєвою умовою зобов'язання - ціною договору.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. З ст. 215 ЦК України).

За приписами частини другої статті 524 сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Частинами першою та другою статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Положеннями пункту 8.1 Договору передбачено, що лізингові платежі, та інші платежі, що підлягають сплаті за Договором на користь лізингодавця відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми, очікуваної станом на дату виконання Договору відповідно до чинного курсу обміну Євро до української гривні за готівковими операціями, встановленими комерційним банком АТ «Райффайзен Банк Аваль» про продажу Євро станом на дату, коли кожен платіж підлягає оплаті.

Сторони у пункті 8.2 Договору відповідно до вимог законодавства передбачили ціну предмета лізингу як у національній грошовій одиниці так і в ЄВРО, теж саме стосується і щомісячних лізингових платежів, визначених в пункті 10.3 Договору.

До того ж, згідно з пунктом 8.3 Договору Сторони погодились, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання даного Договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу ЄВРО до української гривні.

Відповідно до пункту 8.4 Договору підписанням даного договору лізингоодержувач підтверджує, що він повідомлений про валютні ризики під час виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань за цим Договором, лізингоодержувач прийняв на себе валютні ризики згідно з цим Договором.

Підтвердженням того, що зобов'язання по Договору виконуються у гривні є рахунок на оплату у сумі 70 000 гривень та 51 000 гривень, які були отримані та сплачені позивачем.

Отже, твердження Позивача про те, що ціна Договору визначена в іноземній валюті та лізингові платежі по Договору сплачуються в іноземній валюті є безпідставними, помилковими та не підкріплені жодними належними та допустимими доказами.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну представника позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: