Провадження № 2/752/975/15
І м е н е м У к р а ї н и
18 червня 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Новак А.В., при секретарі Закаблуківській О.А., розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідач відмовляється належно виконувати укладений між ними договір позики та повертати борг.
Мотивував його тим, що 14 лютого 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стемковською А.П., зареєстровано в реєстрі за № 100.
Відповідно до умов договору позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 325500 гривень у строк до 14 травня 2014 року.
У встановлений строк відповідач борг не повернув, а тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав і просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу з урахуванням суми встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми.
Представник позивача надіслав до суду лист з клопотанням слухати справу у його відсутність. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення, яким просив суд позов задовольнити повністю.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить направлення судової повістки за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення.
Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.
В конкретному випадку, суд вважає, що сторонами спору є позивач ОСОБА_1, як позикодавець та відповідач ОСОБА_2, як позичальник.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було передано у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 325500 гривень, а відповідач в свою чергу отримавши грошові кошти зобовязався їх повернути у строк до 14 травня 2014 року (а.с. 4-5).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Суд, з врахуванням зазначених норм закону, вважає за можливе прийняти до уваги та покласти в обґрунтування мотивування рішення наданий представником позивача розрахунок суми боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми.
За таких обставин, на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю.
Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати, а зокрема суму судового збору у розмірі 3654 гривні.
Керуючись ст. ст. 208-209, 212-215, 294-296 ЦПК України, суд,-
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 378808 (триста сімдесят вісім тисяч вісімсот вісім) гривень 22 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривні судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто Голосіївським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.
Суддя А.Новак