Справа № 265/7271/13-ц
Провадження № 4-с/265/13/15
У Х В А Л А

25 лютого 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Скоробогатько Г. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, зацікавлені особи: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця. В обґрунтування поданої скарги посилалась на те, що в провадженні державного виконавця перебуває виконавчий лист, виданий 4 грудня 2014 року про стягнення солідарно з боржників, в тому числі з ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди в загальній сумі 21676 грн. 20 січня 2015 року вона через свого представника дізналась про те, що 12 грудня 2014 року було відкрито виконавче провадження щодо неї за вказаним виконавчим листом, де було передбачено сім діб для проведення добровільного погашення боргу. При цьому 12 грудня 2014 року державним виконавцем також була винесена постанова про накладення арешту на майно боржника, ОСОБА_1, з забороною його відчуження, а 25 грудня 2014 року було винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника, ОСОБА_1 Оскільки про існування вказаних постанов заявник дізналась лише 20 січня 2015 року, то вважала, що строки на оскарження дій державного виконавця по ухваленню вказаних постанов нею не було пропущено. На підставі переліченого просила суд поновити їй строки на оскарження дій державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ. При цьому вказувала, що державний виконавець не надіславши їй копію постанови про відкриття виконавчого провадження, не пересвідчившись, що вказана постанова була нею отримана, позбавив її провести добровільне погашення боргу, наклавши передчасно арешт на її кошти та майно із забороною його відчуження. Таким вважає, що державний виконавець діяв незаконно, порушивши її права, тому просила суд скасувати постанови від 12 грудня 2014 року та від 25 грудня 2014 року про накладення арешту на майно та кошти ОСОБА_1 відповідно, оскільки строк для проведення добровільного виконання для заявника не скінчився.

Ухвалою суду від 5 лютого 2015 року було відмовлено у відкритті провадження по вказаній скарзі ОСОБА_1 на дії державного виконавця в частині оскарження боржником постанови державного виконавця від 19 грудня 2014 року стягнення виконавчого збору в сумі 2167,60 грн., постанови державного виконавця від 25 грудня 2014 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 50,18 грн., постанови державного виконавця від 19 грудня 2014 року про стягнення виконавчого збору в сумі 59,47 грн. та постанови державного виконавця від 25 грудня 2014 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 50,18 грн. (а. с. 21).

ОСОБА_1 до суду не зявилась, надавши заяву з проханням вирішити скаргу за її відсутності, підтримуючи викладені у скарзі доводи та наполягаючи при цьому на повному задоволенні заявлених у скарзі вимог.

В судовому засіданні представник Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_3, заперечуючи проти задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог, вказувала, що її дії були повністю законні та обґрунтовані, бо при наданні заяви про відкриття виконавчого провадженням стягувачем ОСОБА_2 було одночасно подано заяву про накладення арешту та майно та кошти боржника. Додавала, що нею надсилались боржнику усі винесені за виконавчим провадженням постанови, тому вважає, що скаржник була обізнана про необхідність добровільно сплатити борг стягувачу. Натомість жодної оплати у рахунок існуючої заборгованості ОСОБА_1 до тепер не провела. Таким чином просила відмовити у задоволенні поданої боржником скарги.

В судовому засіданні зацікавлена особа, ОСОБА_2, заперечуючи проти задоволення скарги ОСОБА_1, надала суду письмові пояснення, за якими зазначила, що ОСОБА_1 добровільно до тепер не провела жодної оплати у рахунок заборгованості по виконавчому листу. Вказувала, що боржник завчасно повідомлялась про існування заборгованості перед нею як в суді, так й державним виконавцем. При цьому представник боржника була ознайомлена із матеріалами виконавчого провадження завчасно, надавши 14 січня 2015 року заяву з проханням зупинити проведення виконавчих дій, тому вважає, що скаржник пропустила строки на оскарження дій державного виконавця. Вважаючи доводи ОСОБА_1 недоведеними, просила суд повністю відмовити заявнику в поданій на дії державного виконавця скарзі, оскільки завдана їй неправомірними діями боржника шкода була ще 11 вересня 2013 року, а протягом півтора роки боржник жодних дій по відшкодуванню не здійснила.

Вислухавши учасників, які зявились, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

На підставі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їх права чи свободи.

За ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (далі за текстом ухвали - Закон) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

При цьому за ч. 3 ст. 19 Закону в заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

На підставі ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до 7 (семи) днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

При цьому за ч. 5 ст. 25 Закону копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржнику.

Згідно до змісту ст. 31 Закону копії постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Суд також зазначає, що за ст. 32 Закону заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

При цьому за ч. 4 ст. 57 Закону копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику.

Відповідно до п. 4.1.1 «Інструкції про проведення виконавчих дій», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк. Однак до отримання відомостей про одержання боржником копії постанови для захисту прав стягувача державний виконавець може вжити заходів щодо забезпечення виконання. У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення. Якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, за погодженням з державним виконавцем боржник має право у строк, установлений для добровільного виконання рішення, реалізувати належне йому майно в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У цьому разі покупець майна боржника повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби в строк, установлений для добровільного виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.

Судом було встановлено, що за постановою від 12 грудня 2014 року за заявою ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження (ВП № 45792251) щодо боржника, ОСОБА_1, державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ, ОСОБА_4, за виконавчим листом № 2/265/103/14, виданим Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя 9 грудня 2014 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 21676 грн. в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди. У вказаній постанові божнику було запропоновано також добровільно виконати виконавчий документ в строк до 7 (семи) днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження із зазначенням, що у разі ненадання боржником підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання (а. с. 5, 6).

Судом також було встановлено, що за постановою від 12 грудня 2014 року за заявою ОСОБА_2 з проханням накласти арешт на майно та кошти ОСОБА_1 при відкритті виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду було за вказаним виконавчим провадженням (ВП № 45792251) державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ, ОСОБА_4, накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 із забороною відчуження та в межах суми боргу (а. с. 30, 33-34).

На підставі постанови від 25 грудня 2014 року за вказаним виконавчим провадженням державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ, ОСОБА_4, з метою забезпечення виконання виконавчого документа внаслідок відсутності добровільного виконання рішення було винесено також постанову про накладення арешту на кошти боржника, ОСОБА_1, які перебувають в ПАТ «ПУМБ», в розмірі загальної суми боргу останньої (а. с. 13, 33-34).

Згідно до копії заяви представника боржника, ОСОБА_1, 20 січня 2015 року адвокат заявника, ОСОБА_7, була ознайомлена із матеріалами вказаного виконавчого провадження (а. с. 18).

Натомість з відомостей Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ за вказаним виконавчим провадженням представник ОСОБА_1 подала державному виконавцю заяву від 14 січня 2015 року про зупинення проведення виконавчого провадження. Однак з вказаної заяви не вбачається того, що представник боржника ознайомлювалась із цим виконавчим провадженням (а. с. 35).

З огляду на перелічене суд вважає, що строки на оскарження дій державного виконавця по винесенню постанов від 12 грудня 2014 року та від 25 грудня 2014 року про накладення арешту на майно та кошти заявника не було пропущено, тому клопотання боржника про поновлення строків на оскарження дій державного виконавця підлягає задоволенню.

До такого висновку суд дійшов на підставі того, що копія постанови від 12 грудня 2015 року державного виконавця про відкриття виконавчого провадження не була надіслана ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, тому в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про одержання вказаної постанови боржником. Також відсутні докази вчасного отримання заявником копій оскаржуваних нею постанов від 12 грудня 2014 року та від 25 грудня 2014 року відповідно.

Суд натомість розглядом скарги ОСОБА_1 встановив, що державним виконавцем було на підставі діючого законодавства відкрито виконавче провадження за заявою стягувача про примусове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ОСОБА_2 із одночасним накладенням арешту на рухоме та нерухоме майно боржника та з наданням боржнику часу для проведення добровільного погашення існуючої заборгованості.

Натомість боржник, ОСОБА_1, достеменно знаючи, що 12 грудня 2014 року було відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення з неї майнової та немайнової шкоди, завданої ОСОБА_2, починаючи з 20 січня 2015 року не вчинила жодних дій для проведення добровільного виконання рішення суду, не дотримавшись таким чином права про проведення добровільного виконання виконавчого документа.

Суд також встановив, що ОСОБА_1, яка не одержала копію постанови про відкриття виконавчого провадження своєчасно, не звернулась з письмовою заявою до державного виконавця для поновлення строку для проведення добровільного виконання.

Суд при цьому зазначає, що накладення арешту на майно та кошти боржника не є примусовим виконанням рішення суду, а є лише засобами забезпечення проведення його виконання.

Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що державний виконавець на підставі заяви ОСОБА_2 законно при відкритті виконавчого провадження наклав арешт на майно боржника з оголошенням заборони його відчуження, а після відсутності добровільного виконання рішення суду 25 грудня 2014 року ще й наклав також арешт на кошти боржника в установі банку.

При цьому жодної заборони для державного виконавця на накладення арешту на майно та кошти боржника при наявності відповідної заяви стягувача немає, бо за п. 4.1.1 «Інструкції про проведення виконавчих дій» до отримання відомостей про одержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження для захисту прав стягувача державний виконавець може вжити заходів щодо забезпечення виконання.

На підставі переліченого у судовому засіданні було встановлено, що державний виконавець при ухваленні постанов від 12 грудня 2014 року та від 25 грудня 2014 року про накладення арешту на майно боржника із забороною його відчуження та про накладення арешту на кошти ОСОБА_1 діяв у відповідності до закону, в межах повноважень, не порушивши тим самим прав боржника.

Таким чином скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, тому суд дійшов висновку про необхідність відмовити в її задоволенні.

Керуючись ст. 383-389 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, зацікавлені особи: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, ОСОБА_2, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги в 5-дений строк з дня проголошення ухвали, а учасниками процесу, які не були присутні при проголошенні, - в той же строк з часу отримання копії ухвали.

Суддя